V. TANULÁSI EGYSÉG
Ebben a tanulási egységben Ön megismeri
Az V. tanulási egység célja, hogy
Tartalom:
Európai Közösségek Bírósága (Court of Justice of the European
Communities))
Az Európai Bíróságról szóló videót ITT tekintheti meg.
Az Európai Közösségek
Bírósága a Közösség és az Európai Unió intézményi struktúrájában
Az Európai Bíróság eredetileg az Európai Közösségek egyik, méghozzá
legkorábbi közösségének, az Európai Szén
és Acél Közösségnek a bíróságaként jött létre, majd a Római Szerződéssel vált mindhárom közösség bíróságává.
A Bíróság neve (kezdettől fogva, mind a mai napig): Európai Közösségek Bírósága (Court
of Justice of the European Communities).
Ezt nemcsak azért érdemes kihangsúlyozni, mert a
Közösség központi intézményeinek elnevezésében voltak jelentős változások,
hanem mert az eredeti névhez való ragaszkodás több mint tradíció.
- Először is: a Bíróság nem vált
az Európai Unió bíróságává, hanem hatásköre továbbra is csak az EU egyik ,első
pillérét jelentő három közösség jogterületére terjed ki.
- Másodszor: bár 1965-ben az Egyesítő Szerződéssel
(angolul: Merger Treaty) 1967. júliusára összevonták a három közösség addig
párhuzamosan működő intézményeit, és ettől fogva az Európai Közösségek
(European Communities), majd az 1992-es Maastrichti Szerződéssel az Európai
Gazdasági Közösség neve helyett az Európai Közösség elnevezés használatos,
mégis, a Bíróság neve változatlanul: Az Európai Közösségek Bírósága.
- Harmadszor: továbbra is "Az
Európai Közösségek Bírósága" elnevezést használjuk, bár az
Egységes Európai Okmány alapján - a korábbi mellett - 1989-ben megkezdte működését az
Elsőfokú
Bíróság (Court of First Instance) is. (Feladatmegosztásukra a
későbbiekben természetesen még visszatérünk.)
- Negyedszer: akkor is egyes számban beszélünk a
Bíróságról, ha a tagállamokban működő nemzeti bíróságok is a Közösség
bíróságainak minősülnek, és így ez utóbbiak is a közösségi igazságszolgáltatás
részét képezik.
Mint ahogyan már korábban is
taglaltuk, a Közösség alapvetően tanácsközpontú rendszerében, a közösség
hatalmi ági rendszerében az ítélkező szerepet tölti be a Bíróság. A Római Szerződés 164. cikke szerint a bíróság feladata lényegileg abban áll, hogy
ítéletei útján gondoskodjon arról, hogy a közösségi jogot - az egyedi, azaz
különböző körülmények ellenére - azonosan értelmezzék és alkalmazzák a
tagállamokban.
Gyakorló feladat: Az alábbiak közül melyik a helyes válasz?
A. Luxemburg a székhelye az Európai Unió Bíróságának.
B. Az Európai Közösség Bírósága luxemburgi székhellyel működik.
C. Luxemburgban van a székhelye az Európai Közösségek Bíróságának.
Az Európai Bíróság felépítése
Az Európai Bíróságot tizenöt bíró és nyolc főügyész alkotja,
a jelenlegi csatlakozási időszaktól egy kilencedik
főügyész is segíti a Bíróság munkáját.
Az ügyek számának folyamatos
emelkedése miatt létesítette az Egységes Európai Okmány az Elsőfokú Bíróságot, mely - nevével ellentétben - nem tette kétfokúvá a Közösség bírósági
rendszerét. Mint ahogyan attól sem
"vált" kétfokúvá, hogy a tagállamok bíróságai is a Közösség
igazságszolgáltatásának részét képezik, és ők - bizonyos ügyekben - az Európai
Bírásághoz fordulhatnak.
A Bíróság alapítása óta
2000. novemberéig több mint 8600 ügyben hozott döntést.
Az Elsőfokú Bíróság hatáskörébe azon ügyek tartoznak (azon ügyek utalhatók),
melyeket a Tanács 88/ 591. számú határozata és maga a Maastrichti Szerződés
meghatároz, azaz, amelyek nincsenek
kifejezetten az Európai Bíróság hatáskörébe utalva.
Általános szabály tehát,
hogy az Európai Bíráság hatáskörének
egy bizonyos (megengedett) részét az Elsőfokú Bíróságra ruházhatja, - a
kivételeket rögzítik az előbb említett jogi keretek:
Ezek szerint sem az unió
tagállamai, sem a Közösség intézményei, sem a nemzeti bíróságok nem kérhetnek
előzetes állásfoglalást az Elsőfokú Bíróságtól. (Ezek az ügyek teszik ki
egyébként az Európai Bíróság ügyeinek körülbelül kétharmadát.)
Ugyancsak nem ruházhatja a
Bíróság az Elsőfokú Bíróságra azon hatáskörét, melybe azon ügyek tartoznak,
melyeket természetes és jogi személyek indítványoztak a kereskedelem védelmével
kapcsolatosan, valamint az áron aluli export és támogatások esetében.
Kifejezett felhatalmazás
alapján a közösségi tisztviselők és intézmények közötti ügyekben (un. "belső ügyek"), valamint a
természetes és a jogi személyek által a vállalkozásokra vonatkozó
versenyszabályokkal kapcsolatban (is) az Elsőfokú Bíróság jár el.
Az ügyek számát tekintve
mára a két bíróság megközelítően azonos leterheltségű.
Gyakorló feladat: Lehet-e fellebbezéssel élni az Elsőfokú
Bíróság és az Európai Közösségek Bírósága ítéleteivel szemben?
A Bíróság (mindkét bíróság) székhelye: Luxemburg.
Az Európai Bíróság bírái és főügyészei
A közösségi intézmények
egyenrangúságának elvéből következően a Bíróság esetében az egyenrangúság, és
ebből eredően a függetlenség egyik biztosítéka, hogy a Bíróság bíráit és főügyészeit
nem a Tanács jelöli, hanem a tagállamok kormányai, teljes egyetértésben.
További garanciális elem, hogy a Bíróság
döntéseit nem lehet felülbírálni, viszont a Bíróság megsemmisítheti a közösségi joggal ellentétes rendelkezéseket.
A bírák és a főügyészek hivatali idejük - 6 év - lejárta után
újraválaszthatók.
A tagság fele 3 évente cserélődik, hogy a folyamatosság és a zavartalan
működés biztosítva legyen.
A bíróság tagjai hivatalba
lépésükkor esküt tesznek, hogy
hivatalukat pártatlanul és lelkiismeretesen látják el, a tanácskozásokon
elhangzottakat titkosan kezelik. A bírák minden jogi eljárás tekintetében
immunitást élveznek. Ezenfelül vám- és adókedvezményt kapnak.
A bírák nem viselhetnek semmilyen politikai vagy közigazgatási
hivatalt. Nem
végezhetnek díjazott vagy díjazás nélküli foglalkozást csak és kizárólag abban
az esetben, ha erre a Tanács külön engedélyt ad.
A bírói hivatal
A lemondó nyilatkozatot a
Bíróság elnökén keresztül a Tanács elnökéhez kell benyújtani, akinek a
visszajelzését követően a bírói poszt megszűnik.
Felmentésre akkor kerül sor,
ha egy bíró nem felel meg hivatali kötelességeinek, és nem tesz eleget a vele
szemben támasztott követelményeknek. A bíró menesztéséről zárt tárgyaláson
döntenek, miután megadták az érintettnek a lehetőséget, hogy nyilatkozzon Az
ülésen a Rendtartás értelmében a főtitkár nem lehet jelen.
Mind a bírák, mind a
főügyészek rangsorát szolgálati idejük határozza meg. Egyenlő szolgálati idő
esetén az életkor a döntő. A rangsort, amelyen a főtitkár is szerepel, a
hivatalos protokoll listán tüntetik fel, szerepeltetik.
A bírák
A bírákól szóló videót ITT tekintheti meg.
A módosított
alapítószerződés 15 főben határozza meg a bírák számát a Bíróság esetében éppen
úgy, mint az Elsőfokú Bíróság tekintetében. A kiválasztás kritériumrendszere viszonylag egyszerű: olyan
személyeknek kell lenniük, akiknek függetlenségéhez nem fér kétség, és akik
megfelelnek országukban a legmagasabb bírói tisztségbe történő kinevezéshez
szükséges feltéteteknek, vagy akik elismert szakértelemmel rendelkező jogászok.
Bár állampolgárságra vonatkozó kitétel nincs a feltétetek között, de a
gyakorlatban minden állam a saját állampolgárai közül állít jelöltet. A
tapasztalat alapján megállapítható, hogy a kinevezések döntő többségét gyakorló bírák és jogtudósok kapják, de
volt már példa arra is, hagy politikai tisztséget betöltő jogász kapott
kinevezést.
A bírákat - a kormányok
teljes egyetértése mellett - 6 éves időtartamra nevezik ki.
A bírák maguk közül választják titkos szavazással a Bíróság elnökét,
mégpedig három évre. Az a bíró lesz az elnök, aki az első szavazás alkalmával abszolút
többséget szerez. Ha ez nem sikerül, akkor a második szavazáskor legtöbb
szavazatot elnyerő töltheti be a posztot. Ha ekkor sem sikerül senkinek
többséget szereznie, akkor a legidősebb bírót tekintik megválasztottnak. Az
elnök, miután hivatali ideje lejárt, ismét kinevezhető.
Az elnök feladata, hogy
A munkanyelv francia és a döntéshozatalnál nem használnak tolmácsot.
Az első női bírákat mindkét
bíróság számára (azaz az Elsőfokú Bíróság esetében is) Svédország és Finnország
jelölte 1995. januárjában, tehát már e két ország taggá válásával egyidejűleg.
A főügyészek (advocate-general)
Mint már említettük, az
Európai Bíróság nem volt soha, és az Elsőfokú Bíróság életre hívásával sem vált
kétfokúvá. Ez akkor is jól érzékelhető, ha szemügyre vesszük a főügyészek
szerepét. (A főügyészek szerepe teljesen ismeretlen a magyar jogrendszerben -
ezért már elnevezésük, annak szószerinti magyar fordítása is megtévesztő.
Hasonlóságot jobbára csak a francia államtanácsban eljáró commissaire du
gouvernement-tel találunk, ami nem véletlen, mert a főügyészi intézmény
létrehozásában /Római Szerződés, 1957./ döntő hatása volt a francia
joghagyománynak.)
A főügyészek a bírák munkáját segítik. Felhívjuk a figyelmet, hogy a
szakirodalomban a fordítási különbözőségek miatt a főügyész szó helyett
esetenként előadó bíró kifejezés található. Nyolc főügyész végzi a Bíróság
mellett tevékenységét. 1995.január 1-től egy kilencedik főügyészt is jelöltek a
csatlakozási időszakra.
Bár elméletileg a főügyészek
bármely állam állampolgárai lehetnek, mégis a gyakorlatban a "nagyok" (Franciaország,
Németország, Egyesült Királyság, Olaszország és Spanyolország) mindig egy-egy főügyészt jelölnek, a többi
helyen pedig a "kicsik"
osztozkodnak, felváltva, rotációs
alapon. Ebből az a hátrány adódik, hogy a főügyészek újbóli kinevezésére
nincs mód, kivéve akkor, ha egy tagállam saját állampolgára helyett más államét
jelöli az adott posztra.
A főügyészek kinevezése hat évre szól, és a tagállamok kormányai nevezik ki őket
teljes egyetértésben. Hivatalba lépésük előtt ugyancsak esküt tesznek.
Büntetőjogi és diplomáciai mentességet élveznek, amelyet a Bíróság csak
indokolt esetben vonhat meg. A megbízatás a főügyész halála, felmentése vagy
lemondása esetén szüntethető meg. A főügyészek maguk közül évente vezetőt
választhatnak. Ez az un. legfőbb
főügyészi státusz (first advocate-general), aki mindig más tagállam
polgára. A választás titkos szavazással történik. A gyakorlat azt mutatja, hogy
megbízatásuk ideje alatt minden főügyész egy évre legfőbb főügyészi
tevékenységet folytat.
A főügyész feladata, hogy a felektől teljesen
pártatlanul és függetlenül eljárva (első lényeges vonás) nyilvános, indokolással
ellátott véleményt bocsásson a Bíróság rendelkezésére annak érdekében,
hogy segítse
a Bíróságot (második lényeges
vonás) feladata eltátásában.
A főügyész szóban adja elő véleményét. E látszólag egyszerű
kijelentés mögött húzódik a lényeg (harmadik lényeges vonás): e
véleménykifejtésnek ugyanis az első hatása az, hogy attól kezdve a Bíróság már
nem csak arról alkot véleményt, amit a felek előadtak, hanem a főügyész
gondolatvezetését követik. Így elkerülhető
az a hiba, hogy mivel a felek fontos kérdéseket nem vetettek fel, ezért esetleg
a Bíróság sem vesz figyelembe lényeges szempontokat. Ha nagyon egyszerűsíteni
akarjuk a dolgot, akkor tulajdonképpen a főügyész véleménye a majdani ítélet /
döntés egy (első) változata, és "ilyen értelemben a főügyész véleménye
hasonló szerepet játszhat, mint az elsőfokú bíróság ítélete a nemzeti
jogrendszerekben. A főügyész tevékenysége biztosítja, hogy az egyfokú
rendszerben a közösségi jog egy, a Bíróságtól független értelmezése
megjelenjen.
Természetesen a Bíróság akár
teljesen figyelmen kívül is hagyhatja a főügyész álláspontját, viszont egyre
gyakrabban fordul elő, hogy a Bíróság a főügyész véleményét belefoglalja
döntésébe. Volt olyan év, hogy a főügyészek álláspontja 80-90%-ban a bírósági
döntés alapját képezte.
Még további
"haszna" is van a közösségi jog fejlődése szempontjából a főügyészi
szerepnek. Mivel a közösség Bíróságának tevékenysége alapvetően nem
precedensjellegű, ezért a főügyész
véleményére akkor is lehet más ügyekben hivatkozni, ha az alapügyben azt a
Bíróság nem vette figyelembe. Így került már többször is sor arra, hogy egy
ügyben a Bíróság megváltoztatta korábbi álláspontját.
A Bíróság főtitkárt is választ
6 éves időtartamra. A mandátum, annak lejártát követően meghosszabbítható,
illetve a poszt megüresedése után újra betöltendő. A jelölt pályázatának
tartalmaznia kell a pályázó életkorát, állampolgárságát, tudományos fokozatát,
nyelvismeretét, jelenlegi és korábbi tevékenységének pontos leírását.
Zárójelben jegyezzük meg, hogy a közösségi intézmények közül egyedül a bíróság
az a szervezet, amely bármely bírósági megbízatás esetén alapvető kritériumként
szabja meg a francia nyelv magas szintű ismeretét.
A főtitkár feladata, hogy
vezesse a nyilvántartást, amelybe minden egyes ügy iratát és az ahhoz
kapcsolódó mellékleteket is be kell csatolni, mégpedig szigorúan abban a
sorrendben, ahogy egymást követik.
A főtitkár irányítása alá tartoznak azok a
tisztségviselők, akik a Bíróság munkáját hivatottak segíteni. Ilyenek például a
segédelőadók, akik az előadó bírók munkáját segítik.
Az Európai Közösséget az
elmúlt évtizedek folyamán több alkalommal bővítették és a nemzeti bíróságok is
egyre több esetben kérnek előzetes állásfoglalást a Bíróságtól az alkalmazandó
közösségi jog tekintetében. A Bíróság épp ezért egyre több ügyre terjesztette
ki a bírói tanácsokban való ítélkezés lehetőségét. A három vagy öt tagból
álló bírói tanács meghatározott ügyekben és feltételek
mellett dönthet.
A Bíróság teljes ülésben
dönt, ha a Közösség valamely tagállama vagy intézménye - mint az eljárásban
szereplő fél - ezt kéri.
A Bíróság és a tanácsok
ülései nem nyilvánosak. A tanácskozáson csak a szóbeli eljáráson résztvevő
bírók és az előkészítéssel megbízott segédelőadók lehetnek jelen.
Mint korábban már említettük, a Bíróság feladat- és
hatáskörét röviden úgy lehet meghatározni, hogy ítéletei útján gondoskodik a közösségi jog azonos tagállami
alkalmazásáról.
Tartalmilag a Bíróság
egyszerre nemzetközi jogi természetű, és viseli magán a nemzeti bíróságok
karakterjegyeit. Az előbbire példa, hogy ereje, hatásköre nemzetközi
szerződésen alapul és (többek között) államok is peres felek lehetnek az előtte
folyó eljárásban; nemzeti bírósági jellegre utal viszont, hogy tartalmilag
egyszerre látja el a Közösség (mint "kvázi állam") alkotmánybírósági,
közigazgatási bírósági, polgári bírósági és munkaügyi bírósági feladatait is.
Az Európai Unió egy sajátos, jogokra és
kötelezettségekre épülő rendszer. Ahhoz, hogy ez a szerveződés működőképes
legyen és az is maradjon, a tagállamoknak feltétel nélkül teljesíteniük kell a
különböző szerződésekben vállalt kötelezettségeiket, még akkor is, ha azok nem
szolgálják minden esetben érdekeiket. A tagállamok ellen a közösségi jog
megsértése miatt csak a RSZ 169-170.
Cikke alapján lehet az Európai Bíróság előtt eljárást indítani. Ezek
elsődleges célja a tagállami jogsértések megállapítása és a közösségi jog alkalmazásának
kikényszerítése. A hivatalos eljárást minden esetben egy nem hivatalos, informális
szakasz előzi meg, melyben levélváltásra kerül sor a Bizottság és a
tagállam közigazgatási szerve között. Ennek a célja a jogi helyzet tisztázása
és az álláspontok kifejtése. A bizottsági
leveleknek tartalmazniuk kell, hogy melyek azok a kötelezettségek,
amelyeket a tagállam a Bizottság álláspontja szerint megsért. Nem kell
felsorolniuk minden lényeges információt, csak annyit, amennyire a tagállamnak
a védekezéshez szüksége van. Miután a Bizottság deklarálta, hogy a tagállam
megszegte a kötelezettségét, ésszerű határidőt kell biztosítania, hogy a másik
fél is kifejthesse véleményét. Az eljárásnak ez a része azért fontos, mert
egyrészről elindítja az eljárás hivatalos részét, valamint pontosan
meghatározza a vita tárgyát, mivel a Bizottság részéről további kérdések
feltételére nincs lehetőség.
A levélváltás
eredménytelensége esetén veheti kezdetét az eljárás formális szakasza. Amennyiben a Bizottság továbbra is úgy ítéli
meg, hogy a tagállam nem teljesítette a Szerződésből fakadó kötelezettségeit,
és hibáit nem hozta helyre a nem hivatalos eljárás folyamán, akkor hivatalos felszólítást küld a
tagállamnak. A válaszadásra ésszerű határidőt szab ki, ami a gyakorlat szerint
két hónap. Az esetek jelentős hányadában még a nem hivatalos szakasz folyamán
megoldás születik a felvetett problémára. Egyébként ez is az igazi célja a nem
hivatalos szakasznak.
Amennyiben a Bizottság
továbbra is úgy ítéli meg, hogy a jogsértés fenn áll, ún. indokolt véleményt
bocsát ki, melyben leírja a jogsértést és meghatározza azokat az
intézkedéseket, amelyeket a tagállamnak meg kell tennie kötelezettségei
teljesítésére. A Bizottságnak kell bizonyítania, hogy a jogsértés és a
tagállami magatartás között okozati kapcsolat áll fenn. Az informális szakasz
befejezése után kerülhet sor a bírósági
szakaszra. Amennyiben a Bizottság bizonyítani tudja a jogsértést és a
Bíróság nem talál az informális szakaszban hibát, a Bíróság ítéletet hoz, amelyben megállapítja, hogy a jogsértés
miben nyilvánult meg, Hatásköre azonban arra már nem terjed ki, hogy
meghatározza, hogy a tagállamnak mit kell tennie. Ha a tagállam nem tesz eleget
az ítéletben foglaltaknak, a Bizottság
indokolt véleményt bocsát ki, és
megjelöli azokat a pontokat, amelyeket a tagállam nem teljesített. Ha a
határidő lejártáig sem teljesít a tagállam, a Bizottság ismét a Bírósághoz fordulhat. Az Európai Uniós Szerződés óta lehetőség van arra, hogy átalány vagy bírság fizetésére kötelezzék a nem teljesítő tagállamot.
A RSZ 169.cikke szerinti eljárás igen hatékonyan szolgálja a közösségi jog
betartatását. Az ügyek jelentős része még a Bizottság hivatalos levelének
megküldését vagy indoklással ellátott állásfoglalásának kibocsátását követően
rendeződik.
A Közösség intézményei
széleskörű jogalkotási hatáskörrel bírnak. Az Európai Bíróság a semmissé
nyilvánítási eljárás alapján bírálhatja felül, hogy a közösségi intézmények
aktusaikat jogszerűen bocsátották-e ki. Ez az eljárás közvetlenül a Bíróság
előtt indítható. A keresetindítást, a jogszabályok megtámadhatóságát szigorú
feltételekhez kötik, melyek nem teljesítése esetén a Bíróság a kerestet
elutasítja. Ilyen feltétel, hogy a jogszabálynak megtámadhatónak kell lennie, az
eljárást kezdeményező félnek perképességgel kell rendelkeznie, az eljárást
meghatározott időn belül kell megindítani.
Semmisségi eljárást csak
azok a kérelmezők indíthatnak, akik perképességgel rendelkeznek. A perképesség
szempontjából 3 csoport létezik:
A privilégium abból ered,
hogy míg az első csoport automatikusan rendelkezik az eljárásindítás jogával,
vagyis nem kell perképességét előzőleg bizonyítania, és akkor is perelhet, ha a
kibocsátott aktust nem neki címezték, a nem privilegizált kérelmezőknek
bizonyítaniuk kell, hogy a megtámadni kívánt aktus közvetlenül és személyesen
érinti őket. A részben privilegizáltak csoportjának perképessége csak előjogaik
védelmére korlátozódik. Ezt a jogot az EU Szerződés adta meg
A bírósági felülvizsgálat
alapjaként a 173.cikk négy okot sorol fel:
Mulasztási eljárást abban az
esetben lehet indítani a RSZ 175.cikke értelmében, ha az Európai Parlament, a
Tanács vagy a Bizottság elmulasztja a döntéshozatalt. A kereset csak akkor
fogadható el, ha a szóban forgó intézményt előzetesen felszólították az aktus
meghozatalára. Ha az intézmény a felszólítástól számított két hónapon belül nem
foglal állást, akkor a keresetet egy újabb két hónapos határidőn belül be lehet
nyújtani. A fenti feltételek mellett bármely természetes vagy jogi személy a
bírósághoz fordulhat, ha a Közösség valamelyik intézménye elmulasztja valamely
neki címzett aktus meghozatalát, kivéve az ajánlást és a véleményt. A kereset
megindításának tehát az a feltétele, hogy valamely intézmény köteles lett volna
egy intézkedést meghozni. A kérelmezők itt is lehetnek
A bírósági eljárást minden
esetben meg kell hogy előzze a peren
kívüli szakasz, amikor is a felszólítás
megtörténik az aktus meghozatala ügyében. Ha a szerv két hónapon belül pótolja
mulasztását és meghozza a kívánt intézkedést, akkor nem indítható ellene
eljárás még akkor sem, ha a kérelemnek nem megfelelő lépéseket tett. Ilyenkor
semmissé nyilvánítási eljárás indítható.
Abban az esetben, ha a
közösségi intézmény a határidő lejártán túl, de még a bírósági ítélet előtt
hozza meg az aktust, a Bíróság elrendeli a kereset megszűntetését annak
okafogyottságára hivatkozva, és a perköltségeket a szervre hárítja.
A magyar jogrendszerben ehhez hasonló jogintézményt
nem találhatunk. Kialakulása azzal magyarázható, hogy a tagállamok az
alapítószerződésekben kötelezettséget vállaltak arra, hogy a közösségi jogot
saját jogrendszerük szerves részévé teszik. A RSZ kifejezetten előírja, hogy a
közösségi jogot feltétel nélkül alkalmazni kell. A tagállami jogrendszerek
sokban különböznek egymástól mind az alapvető fogalmak, mind a jogi kultúra
terén, és ez magában hordozza annak a lehetőségét, hogy a tagállami
törvényszékek esetleg eltérően értelmezik a közösségi jog egyes rendelkezésit.
Az előzetes döntés éppen azt célozza meg, hogy erre ne kerüljön sor. Az Európai
Bíróság az előzetes döntés keretében segítséget nyújt a jogszabályok
értelmezésében.
Mennyiségi és minőségi
szempontok alapján egyaránt ez a legjelentősebb
bírósági hatáskör, hiszen a Bíróság munkaterhének közel kétharmadát tesz
ki. Fontosságát az is növeli, hogy előzetes döntés keretében fogalmaztak meg
olyan jogelveket, mint a közvetlen hatály, vagy a négy szabadság elve.(árú,
tőke, szolgáltatás, egyén)
Előzetes döntéshozatali
eljárást a tagállami bíróságok kérhetnek, ha az előttük folyamatban lévő ügyben
közösségi jogot kell alkalmazniuk. A döntésre utalás az eljárás bármely
szakaszában történhet, de a nemzeti bíróságnak feltétlenül olyan helyzetben
kell lennie, hogy ítélete meghozatalakor még figyelembe vehesse az Európai
Bíróság döntését. Akkor, ha a tagállami nemzeti bíróság előtt már lezárult az
ügy, a Bíróság nem hozhat döntést.
Kötelező az előzetes döntés
kikérése, ha a Közösség egy aktusának érvényességéről van szó, vagy ha először
alkalmazzák a közösségi jog valamely szabályát.
A közösségi szervek kártérítési
kötelezettsége szerződéses és szerződésen kívüli jogviszonyból eredhet. A
kártérítési felelősséget megalapozza a Közösség jogellenes magatartása és a
kérelmezőt ért kár. Közöttük oksági kapcsolatnak kell lennie. A Bíróság
esetjogában határozta meg, mit tekint jogellenes magatartásnak. Ezek a
következők:
Ezt az eljárási módot a
francia közigazgatási jogból vették át. Ennek lényege, hogy a Tanács illetve a
Bizottság által kiadott rendeletek vonatkozásában indított eljárásban bármely
fél hivatkozhat a Bíróság előtt a rendelet alkalmazhatatlanságára. Az EU
Szerződés ezt a jogot a Parlament és a Tanács által közösen elfogadott, illetve
az Európai Központi Bank által kiadott rendeletekre is kiterjesztette. A
rendeletnek nem minősülő, jogilag kötelező forrásokat, irányelveket nem lehet
megtámadni csak akkor, ha az intézkedés súlyos hibában szenved, és emiatt nem
létezőnek tekintendő. Ha a jogellenességre való hivatkozás sikeres, a Bíróság
az aktust alkalmazhatatlannak nyilvánítja.
Az Elsőfokú Bíróság döntései ellen jogorvoslattal lehet élni az Európai
Közösségek Bírósága felé. Az Európai Bíróság
ítéletei nem fellebbezhetők meg.
Összegzésképpen elmondhatjuk, hogy az Európai Közösségek Bírósága nem hasonlítható
egyetlen nemzeti bírósághoz sem, feladatköre olyan sokrétű, hogy több jogágat
is felölel tevékenysége:
Irodalom:
Gyakorló feladat: A semmissé nyilvánítási és a mulasztás miatti
eljárás során kik lehetnek a kérelmezők? A kérelmezők milyen csoportjait ismeri?
Ellenőrző feladat: Az Európai Közösségek Bírósága olyan, mint
egyes tagállamokban az Alkotmánybíróság. Véleménye szerint igaz-e ez az
állítás? Ha igen, miben nyilvánul ez meg, ha nem, miért? Összegezze a Bíróság
szerepét és jelentőségét. (2-3 oldal terjedelemben)