VI. TANULÁSI EGYSÉG
A VI. tanulási
egységben Ön ismereteket szerezhet
Tartalom:
A Számvevőszék (Court of Auditors)
Az Európai Közösségek Számvevőszéke
Az Európai Számvevőszéket a Brüsszeli Szerződés hozta létre 1975.
július 22-én. 1977 októberében kezdte meg működését, és a Maastrichti Szerződés életbe lépésével, 1993. november 1-jén
európai intézményi rangra emelkedett.
Ez a független intézmény ellenőrzi:
A Számvevőszék az Európai
Uniónak olyan külső ellenőrző szerve, amely különbözik az intézményeken belüli
pénzügyi felelősöktől.
A Számvevőszék megvizsgálja a bevételi és kiadási számlák
törvényességét és szabályosságát, megbizonyosodik a
pénzügyek megfelelő intézéséről, és ezáltal lehetővé teszi, hogy az Európai
Parlament felmentvényt adjon a Bizottságnak a költségvetés elkészítésére.
A Számvevőszék jelentései
nyomást gyakorolhatnak az intézményekre és az adminisztratív szervekre a
pénzügyi alapok megfelelő kezelése érdekében.
Az európai programok irányításával és
végrehajtásával megbízott személyzet elsődlegesen
felel a szabálytalanságok megelőzéséért, kiderítéséért és felkutatásáért.
Ha a Számvevőszék hiányt, szabálytalanságot és potenciális csalást észlel, azt
az illetékes hatóságnak vagy szervnek tudomására hozza, amelyek azután ennek
megfelelően járnak el. Továbbá jelzi a sérülékeny rendszerek és eljárások
elégtelenségeit, melyek egy adott probléma okozói voltak.
Az Európai Számvevőszék ellenőrzi az Unió pénzügyeit és jelzi
azokat a területeket, amelyeken az ügyvezetés javítása érdekében kényes
intézkedéseket kell hozni.
A szerződés előírja, hogy az
Európai Számvevőszék segítse az Európai
Parlamentnek és az Európai Unió
Tanácsának a költségvetés elkészítését ellenőrző munkáját. Ez a
segítségnyújtás elsősorban a költségvetés elfogadási eljárásából áll. A Számvevőszék
elnöke minden év novemberében
felolvassa jelentését az Európai Parlamentnek, ami alapvető fontosságú a
Bizottság felmentvényének engedélyezésével kapcsolatos parlamenti döntésben.
Az Európai Számvevőszék
továbbá nyilatkozatban biztosítja az Európai Unió Tanácsát és az Európai
Parlamentet a számlák megbízhatósága felől, valamint a mögöttük lévő pénzügyi
műveletek törvényességéről és szabályosságáról. A garancianyilatkozat az
elfogadási eljárás fontos eleme, mivel általánosan biztosítja az európai adófizetőket
arról, hogy pénzüket megfelelő módon használták fel.
A Számvevőszéknek joga van
ahhoz, hogy egyes kérdésekben külön
jelentésben tegye közzé észrevételeit. Ezen kívül más intézmények saját
kérdéseikben kikérhetik az Európai Számvevőszék véleményét.
Kötelező kikérni az Európai Számvevőszék véleményét pénzügyi jellegű
törvényi rendelkezések elfogadása előtt, különös
tekintettel a pénzügyi szabályokra és saját pénzügyi források felhasználására.
Az Európai Számvevőszék éves
vagy rendkívüli jelentésében szereplő észrevételeire a Bizottság vagy más
érintett intézmény ad választ, melyben eljárását indokolja. A Számvevőszék
végleges észrevételének kialakítása előtt figyelembe veszi ezeket a válaszokat.
Az Európai Unió Számvevőszéke tagországonként egy, összesen 15 tagból áll. Az 1993. december
10.-11.-ei brüsszeli Európai Tanács-ülés megerősítette ezt az elvet és úgy
határozott, hogy a Számvevőszék tagjainak száma újabb országok európai uniós
csatlakozásának megfelelően nőni fog.
A tagokat 6 éves (megújítható) időszakra nevezi ki az Európai Unió Tanácsa,
miután egyhangú döntést hozott és konzultált az Európai Parlamenttel.
Olyan személyeket
választanak ki, akik hazájukban is külső ellenőrző intézmény dolgozói, volt
dolgozói, vagy akik erre a feladatra megfelelő képesítéssel rendelkeznek.
Három elvárásnak kell megfelelniük:
Megbízatásuk ideje alatt az Európai Számvevőszék tagjai nem folytathatnak más, fizetett vagy ingyenes szakmai tevékenységet.
Az Európai Számvevőszék elnöke (1999. január 18. óta Jan O.
Karlsson) - akit kollégái választanak meg három
éves (megújítható) időtartamra -
Önrendelkező szerveződés
lévén az Európai Számvevőszéknek saját belső
szabályzata van. Az ellenőrzési feladatok ellátása érdekében könyvvizsgáló csoportok alakultak,
melyek tagjai felosztották egymás között a szakterületeket, és akiknek
elsődleges feladata a Számvevőszék tanácskozásainak előkészítése.
A kollegiális jelleg
megőrzése megköveteli, hogy a Számvevőszék döntsön arról, mi legyen a
folytatása az ellenőrzésekből származó észrevételeknek, és fogadja el az éves
jelentéseket, a különleges jelentéseket vagy a véleményeket.
A Számvevőszék azt vizsgálja, hogy
A revízió alapját a
közösségi intézmények által beterjesztett nyilvántartások
képezik, vagy pedig azok a könyvvizsgálók
nyújtják, akiket a helyszínre küldenek
a közösségi finanszírozásban részesülő intézményekhez, kormányokhoz vagy
szervezetekhez.
Számvizsgálatot nemcsak uniós tagállamokban, hanem azon kívüli
országokban is joga van folytatni, amennyiben közösségi
segélyt kapnak. Ilyenek pl. az ACP-államok (afrikai, karibi és
csendes-óceáni államok), amelyek támogatásban részesülnek az Európai
Fejlesztési Alapból vagy a csatlakozásra készülő közép-és kelet-európai
országok.
A Számvevőszék számvizsgáló
munkájának megállapításait az Európai
Közösségek Hivatalos Közlönyében
(Official Journal of the European Communities) teszik közzé éves jelentés formájában. Ezen túlmenően a
Számvevőszék bármikor külön jelentésben közzéteheti megállapításait.
Az összes alkalmazott (állandó és időszakos) száma az összes szakmai
kategóriát figyelembe véve körülbelül 500
fő.
Az Európai Számvevőszék székhelye Luxemburgban van.
Összegzés: Az Európai Számvevőszék a
Maastrichti Szerződéssel vált az Európai Unió fő intézményévé. Tagállamonként
egy-egy tagja van a testületnek, akiket a Tanács egyhangú szavazata alapján a
Parlamenttel történt konzultációt követően neveznek ki hatéves időtartamra. A
Számvevőszék évente közzétett jelentése alapján dönt az Európai Parlament az
előző évi költségvetés végrehajtásának elfogadásáról. A testület az elszámolás
helyességéről nyilatkozik, de egyben véleményt is mond a Közösség
gazdálkodásának ésszerűségéről.
A Számvevőszék funkciója egyrészt könyvvizsgálat, amikor a Közösség
bevételeit és kiadásait ellenőrzi, másrészt tanácsadás, amennyiben a Közösség
pénzügyi és költségvetési jogalkotásának előkészítésében is részt vesz.
Gyakorló feladat: Melyik elnevezés a helyes?
A. Az Európai Közösségek Számvevőszéke
B. Az Európai Közösség Számvevőszéke
C. Az Európai Unió Számvevőszéke
Ellenőrző feladat: Mi a véleménye Önnek, van-e hatalma a Számvevőszéknek?
Ha igen, miben rejlik, hogyan tudja ezt kifejezésre juttatni? Ha nem, miért?
(1-2 oldal)
Európai Központi Bank (European Central Bank ECB)
Az ECB feladata
Az egységes valuta
bevezetését megszervező, frankfurti
székhelyű Európai Központi Bank
(ECB), amelyet a Maastrichti Szerződés
hozott létre, az Európai Unió legfiatalabb intézménye.
Alapfeladata:
Az ECB a nemzeti jegybankokkal együtt alkotja az európai jegybankok rendszerét, amely a
A valutaüzletek általános
irányítása az európai jegybankok rendszerének a feladata.
Az ECB-t előkészítő Európai Monetáris Intézet (EMI) 1998 júniusában megszűnt. Az ECB-nek 6 hónap állt rendelkezésére az
euró bevezetése előtt, hogy megerősítse az Európai Monetáris Intézet által
létrehozott jogi és működési kereteket, meghozzon függőben lévő döntéseket és
tesztelje az informatikai rendszereket.
A ECB-t és az európai jegybankrendszert más közösségi intézmények független
szervei és nemzeti hatóságok irányítják:
~ A
Kormányzók Tanácsában a nemzeti
jegybankok kormányzói és az Igazgatóság tagjai üléseznek. Ez a legfőbb
döntéshozó szerv, amely rögzíti a kamatlábakat és meghatározza a pénzügyi
célkitűzéseket.
~ Az
Igazgatóság egy elnökből, egy
alelnökből és négy másik tagból áll, akiket a pénzügyminisztereik ajánlása
alapján az állam- és kormányfők jelölnek ki, miután konzultáltak az Európai
Parlamenttel és a Kormányzók Tanácsával. Az Igazgatóság tagjainak megbízása
egyszeri 8 évre szól. Az első, 1998 májusában kinevezett Igazgatóság tagjainak
megbízása kivételesen eltérő hosszúságú: 8 éves a holland Wim Duisenberg
elnöké, 4 éves a francia Christian Noyer alelnöké. Az Igazgatóság többi tagja
és mandátumaik: a német Otmar Issing (8 év), az olasz Padoa Schioppa (7 év), a
spanyol Eugenio Domingo (6 év) és a finn Sirkka Hamalainen (5 év). Az
Igazgatóság végrehajtja a Kormányzók Tanácsa által meghatározott pénzügyi
politikát és megadja a szükséges utasításokat a nemzeti jegybankoknak.
~ Az Európai Unió minden jegybankjának kormányzója tagja az Általános
Tanácsnak attól
függetlenül, hogy ezek az országok bevezetik az egységes valutát vagy sem.
Feladata, hogy az eurózónában hozott döntésekhez kapcsolja azokat a
tagországokat, amelyek még nem vesznek részt a gazdasági és pénzügyi unióban.
Az ECB a nemzeti jegybankok által befizetett tőkével
rendelkezik, ezeket az összegeket az Európai Unió országai GDP-jükkel és lakosaik számával arányosan
fizetik be.
Tevékenység
Az ECB elsődleges célja az
árak stabilitásának fenntartása, melyet maximum 2 százalékos fogyasztói
áremelésben határoztak meg. Az ECB ügyel a valutamennyiség növekedésére (4
százalékos rögzített alapárfolyam 1999-ben).
A pénzügyi politika
oszthatatlan:
~ a
pénzügyi politika meghatározásának központi felelőssége a Kormányzói Tanácsra
és az Igazgatóságra hárul;
~ a döntést föderálisan
hozzák: a Tanácsban a nemzeti jegybankok kormányzói fejenként egy szavazattal rendelkeznek;
~ a döntéshozó szervek
függetlensége mind az ECB szintjén, mind a nemzeti jegybankok szintjén jogilag
garantált;
~ az ECB feladata
áttekinthető: az Európai Unió Tanácsának és az Európai Bizottságnak az elnöke
szavazati jog nélkül vesz részt a Kormányzói Tanács ülésein. Ezzel párhuzamosan
az ECB elnökét is meghívják a Tanács üléseire, amikor az európai jegybankok
rendszerének célkitűzéseiről vagy feladatairól van szó. Az ECB éves jelentést
készít tevékenységéről. Az Igazgatóság tagjainak kinevezésekor az Európai
Parlament véleményét is kikérik.
A végrehajtás a
szubszidiaritás elvének megfelelően decentralizált:
~ a
nemzeti jegybankok készítik elő és hajtják végre a pénzügyi politikai
döntéseket;
~ a
nemzeti jegybankok az ECB által meghatározott tevékenységektől eltérőeket is
folytathatnak, amennyiben azok nem keresztezik a jegybankrendszer céljait és
feladatait.
Gazdasági és Szociális Bizottság (Economic and Social Commitee, ECOSOC)
A Gazdasági és Szociális
Bizottságot ( Economic and Social Commitee - ESC) az Európai Gazdasági
Közösséget megalapító 1957.évi Római Szerződés keretében hozták létre, önálló
intézményként, tanácsadói státusszal.
A RSZ 198.cikke határozza
meg azokat a témaköröket, amelyek tekintetében a Bizottság és a Tanács
döntés előtt köteles konzultálni a
GSZB-vel. A fenti témák a mezőgazdaság,
a közlekedés és a szociálpolitika.
Az Egységes Okmány az alkalmazási kört kibővítette a környezet,
az egységes piac, a kohézió,
valamint a kutatás és fejlesztéssel kapcsolatos
kérdésekkel.
A Maastrichti Szerződés újabb területeket jelölt ki konzultációra, ezek a következők
uniós állampolgársági kérdések, közegészségügy, fogyasztóvédelem,
transzeurópai hálózatok, kohéziós és regionális alapok, oktatás, szakképzés, iparpolitika,
gazdasági és szociális kohézió.
Az Amszterdami Szerződés nemcsak a konzultációs területeket bővítette
a foglalkoztatással, a fogyasztói egészségvédelemmel, a
környezetvédelemmel és az esélyegyenlőség kérdésköreivel, hanem a Bizottság
és a Tanács mellett az Európai
Parlamentre is kiterjesztette konzultációs jogát.
A GSZB tanácsadó,
konzultatív testület. Állásfoglalása nem kötelező érvényű, azaz az érintett uniós testületek saját belátásuk szerint hasznosíthatják.
A GSZB-vel kötelező konzultálni a fenti témakörökben, ezenkívül a GSZB saját
kezdeményezésre bármely az Uniót érintő kérdésben véleményt nyilváníthat, de
ajánlásait nem kötelező figyelembe venni. A testület a véleményét az EU
Hivatalos Közlönyében az érdekcsoportok és érdekképviseletek nyomásgyakorlásának
eszközeként nyilvánosságra is hozza.
A Gazdasági és Szociális
Bizottság a gazdasági és szociális tevékenységet végzők különböző kategóriáinak
képviselőiből álló testület. Ennek alapján három elkülönült munkacsoportról, munkaadók, munkavállalók és egyéb
érdekcsoportokról beszélhetünk.
I. munkacsoport: az ipar, a nagy- és
kiskereskedelem, a közlekedés, a bankszektor, a biztosítók, valamint a
mezőgazdaság magán- és állami szektorának munkaadói
érdekeit képviseli és juttatja kifejezésre. Ez a csoport munkakapcsolatban
áll a tagországokban működő szakmai szövetségekkel, azok közösségi szintű
szervezeteivel, az európai nagyipar képviseletét ellátó UNICE-vel, az európai
kamarák szövetségével (Eurochambers), az állami tulajdonú gazdasági szervezetek
fórumával (CEEP), az európai nagykereskedők és külkereskedők szövetségével
(FEWITA), a kiskereskedők egyesületeinek (CECD, CLD), valamint az
élelmiszer-kereskedők szövetségével(CELCAA).
II. munkacsoport: képviseli a szakmák munkavállalóinak legkülönbözőbb rétegeit, szoros kapcsolatot tart
fenn a tagországok érdekképviseleti szervezeteivel, szakszervezeteivel.
III. munkacsoport: ebben a vegyes
tevékenységet folytató testületben vannak jelen a mezőgazdasági
kistermelők, a szolgáltatók, a kereskedők, a kis- és középvállalkozók, a
szabadfoglalkozásúak, a tudomány, az oktatás, a környezetvédelem képviselői.
A Gazdasági és Szociális Bizottságnak jelenleg 222 tagja van.
A tagokat a 15 tagállam kormányai és érdekképviseleti szervei
jelölik, és a Tanács nevezi ki
őket.
A GSZB összetételének
megoszlása tagországonként a következő:
Franciaország 24
Németország 24
Olaszország 24
Egyesült Királyság 24
Spanyolország 21
Ausztria 12
Belgium 12
Görögország 12
Hollandia 12
Portugália 12
Svédország 12
Dánia 9
Finnország 9
Írország 9
Luxemburg 6
Megbízatásuk négy évre szól, amely megújítható.
A tagok politikailag
függetlenek, saját hazájukban élnek és dolgoznak, elsősorban a bizottsági
rendezvényekre látogatnak Brüsszelbe. Fizetést nem kapnak, de bizonyos
juttatásban részesülnek.
A GSZB tagjai maguk közül
választanak Elnököt és Elnökséget
kétéves időtartamra.
Az Elnökség tagjai:
A GSZB tevékenységét az
A GSZB főtitkára az állandó
munkatársak tevékenységét irányítja, koordinálja.
A Maastrichti Szerződés óta
a Gazdasági és Szociális Bizottság
és a Régiók Bizottsága mintegy 50
fős személyzettel közös Titkárságot
működtet.
A GSZB tevékenységét szakmai csoportokban, szekciókban végzi. Ezek a
következők:
1. Gazdasági és monetáris unió,
gazdasági és szociális kohézió(ECO)
2. Egységes belső piac,
termelés, fogyasztás(INT)
3. Közlekedés, szállítás,
energia, infrastruktúra, információs társadalom(TEN)
4. Foglalkoztatás, szociális
ügyek, uniós állampolgárság(SOC)
5. Mezőgazdaság,
vidékfejlesztés, környezetvédelem(NAT)
6. Külkapcsolatok(REX)
A GSZB-t szokás a lobbyk testületeként minősíteni, mivel az ellentétes érdekű pl. munkaadói
és munkavállalói érdekképviseletek vitájának színtere. A GSZB-t azonban nem
célszerű összetéveszteni a lobbykkal, melyek mintegy 300-an, közel tízezer
alkalmazottal próbálnak hatást gyakorolni az EU intézményeire, elsősorban a
brüsszeli szervekre. Az azonban elmondható, hogy a GSZB lobbyzó, a szó pozitív értelmében érdekképviseleti, érdekkijáró tevékenységet
folytat a tagállamokból hivatalosan delegált érdekképviseleti szervezetei révén. Sajnálatos módon, mivel
véleményét meghatározott témakörökben kötelesek kikérni, de nem kötelesek
figyelembe venni, tevékenységét nem igazán nevezhetjük hatékonynak. Egyes
vélemények szerint a Régiók Bizottságának megjelenésétől számítva még inkább
megkérdőjelezhető az effektivitása, hiszen a párhuzamos, esetenként egymást
átfedő tevékenységi körök olyan helyzetbe hozták eme két bizottságot, hogy
sokkal inkább ajánlásokat, felesleges, senki által nem olvasott jelentéseket
gyártó testületnek nevezik őket, sem mint tényleges, tanácsadó szervezetnek.
Összegzésképpen elmondható, hogy a Gazdasági és Szociális Bizottság egy tanácsadó testület.
Feladata az Európai Unió tagállamaiban a gazdasági
és szociális csoportosulások érdekeinek képviselete.
Eszköze a közösségi intézmények tevékenységének
véleményezése, a döntés előkészítés szakaszában ajánlásaival és
állásfoglalásaival a döntéshozatal
befolyásolása.
Szerepe tehát a konzultáció a politikai
döntéshozókkal, mivel akár felkérésre, akár saját kezdeményezésből véleményt mondhat a közösségi
jogalkotás minden kérdésében.
Állásfoglalásai nem kötelező érvényűek.
Székhelye Brüsszelben van.
Az Európai Régiók Bizottsága (Commitee of the Regions COR)
A Régiók Bizottsága nem
tekint vissza hosszú múltra ellentétben azokkal az intézményekkel, amelyeket az
Európai Unió átvett a Közösségektől, s építette be saját intézményi
struktúrájába. Ezt a Bizottságot a Maastrichti
Szerződés hozta létre 1992-ben. A Régiók Bizottsága lehetővé teszi a helyi
és a regionális hatóságok számára, hogy közvetlenül szóljanak bele a Közösség
munkájába.
Mi tette indokolttá a Régiók
Bizottságának megalakítását?
Az Európai Unió valamennyi
tagállama demokratikus berendezkedésű, hiszen a parlamenti demokrácia, a
jogállamiság alapvető kritériuma az Unióhoz való csatlakozásnak, de az
államszervezetek tekintetében lényeges különbségek mutatkoznak meg. Így pl. a
félelnöki rendszerű Franciaország "központosított" államnak
nevezhető, míg pl. Németország, Ausztria és Belgium szövetségi rendszerű tagállamok,
ahol az egyes tartományok, vagy más szóval körzetek, régiók nagy önállósággal
rendelkeznek. Ezek a régiók a kezdetektől fogva arra törekedtek, hogy az
Európai Közösség döntéshozatalában aktívan részt vehessenek. Úgy ítélték meg,
hogy a kizárólag kormányképviselőkből összetevődő Tanács döntései folytán
alkotmányos jogaik sérülhetnek, lehetőségeik korlátozódhatnak.
Végül az EU Szerződésben sikerült érvényre
juttatni akaratukat és megalakult a
Régiók Bizottsága. Az Amszterdami
Szerződés pedig rögzítette
azokat a témaköröket, amelyekben a
Közösség szervei kötelesek kikérni a
Régiók Bizottságának véleményét. Ezek a következők:
A Régiók Bizottságának feladata, hogy bevonja a döntéshozatali folyamatba a
regionális és helyi érdekeket, és ellenőrizze az EU törvényhozás összhangját a
regionális és a helyi problémákkal és az igazgatási gyakorlattal. Ez azt
jelenti, hogy ez az a bizottság, amelyik arra tesz kísérletet, hogy az Uniós
döntések minél közelebb legyenek az emberekhez és azok gondjaihoz.
Gyakorlatilag ez a szubszidiaritás
elvének megvalósulását eredményezi.
A Régiók Bizottságának
véleménye nem bír halasztó hatállyal és semmire sem kötelezi a döntéshozó
testületeket. Konzultációs jogával
élhet, de semmilyen szankcionálásra nincs lehetősége, amennyiben ezen jogát
megsértik.
Az Európai Régiók Bizottsága
ajánlásait szakértői csoportokban vitatja meg és alakítja ki. A tagok közötti
konzultációkat a politikai csoportok, pártfrakciók keretein belül folytatják
le, jelenleg 4 ilyen pártfrakció létezik.
A Régiók Bizottságának
igazgatását a főtitkár vezeti. A
közös infrastruktúra és igazgatási apparátus miatt költségvetése megosztott a Gazdasági és Szociális Bizottsággal
A Régiók Bizottságának összetétele:
222 képviselő az Európai Unió regionális
és helyi, önkormányzati
hatóságaiból.
A független képviselők azonos számú
helyetteseikkel együtt (azaz össz.444 fő) alkotják a Régiók Bizottságát, akiket
a Tanács egyhangú szavazással négy évre
nevez ki a tagországok jelölése
alapján.
A képviselői helyek
elosztása a tagállamok között ugyanaz, mint a Gazdasági és Szociális
Bizottságban.
Feladata: a régiókat érintő témakörökben véleményalkotás
az Európai Bizottság és a Tanács számára azok felkérésére, vagy saját kezdeményezés alapján, azaz szerepe tanácsadó jellegű.
Véleményét a Tanács és a
Bizottság a szerződésben meghatározott témakörökben köteles kikérni, de nem
köteles figyelembe venni.
Összegzésképpen elmondhatjuk, hogy az Európai Régiók Bizottsága az
Uniós tagállamok regionális és helyi képviselőiből álló tanácsadó testület, 222
tagja és ugyanannyi helyettese vesz részt a bizottság munkájában. A testület
célja a regionális és helyi érdekek megjelenítése a döntéshozatali folyamatban,
ajánlásai és véleményei révén a közösségi döntések befolyásolása.
Európai Beruházási Bank (European Investment Bank)
Az Európai Beruházási Bankot a Római Szerződés alapján hozták létre 1958-ban azzal a céllal, hogy elősegítse a Közösségek gazdasági fejlődését.
A bank feladata, hogy
Az Európai Bizottságnak és a
kölcsönt felvevő tagállam kormányának meg kell erősítenie, hogy a Bank kölcsöne
segíti a nemzeti és közösségi célkitűzések valóra váltását.
Az EU tagállamai
rendelkeznek az EBB részvényeivel, amelyek közöttük gazdasági súlyuk szerint
oszlanak meg.
Gazdasági eredményei és
részvényesei alapján az EBB-t a legjobb hitelfelvevők közé sorolják. A
kölcsönügyleteihez szükséges összeget a tőkepiacon felvett hitelekből,
mindenekelőtt a világ nagyobb tőzsdéin kibocsátott kötvényekből fedezi. Ez
lehetővé teszi azt, hogy a tagállamok költségvetésének megterhelése nélkül
gazdaságilag hatékony módon mozgósítson jelentős forrásokat földrajzi térségek
és gazdasági ágazatok fejlesztésére.
Az Európai Beruházási Bank székhelye Luxemburgban van.
Az EBB önálló
jogalanyisággal bíró szervezet, mely sajátos igazgatási struktúrával rendelkezik.
A Kormányzótanács a tagállamok egy-egy miniszteréből áll (általában a
pénzügyi tárca minisztere). Az elnökség a Tanács soros elnöki funkciójának
betöltésével azonos rend szerint történik azzal a különbséggel, hogy ezt a
tisztséget egy évig és nem hat hónapig tölti be a tagállam. A Kormányzótanács
Az Igazgatótanács 22 tagú testület.
21 tagot a Kormányzótanács, egyet pedig a Bizottság nevez ki ötéves időtartamra.
Feladata, hogy
Határozatait többségi
szavazással hozza, de a többségnek legalább a jegyzett tőke 45%ával kell
rendelkeznie. Általában évente 10 ülést tart.
Az Igazgatási Bizottság. Ez a legszűkebb operatív irányító testülete a
Banknak. A Bank elnökéből és hat alelnökéből áll. Megbízatásuk hat évre szól.
Feladatuk valamennyi
folyamatban lévő tevékenységet ellenőrizni és döntéseket ajánlani az
igazgatóknak.
A Számvizsgáló Bizottság 3 tagú testület, és 3 évre kapják
megbízatásukat.
Feladatuk a bankműveletek
végrehajtásának és a bank könyvelésének ellenőrzése.
Az Európai Uniós Szerződés
megszilárdította a Bank szerepét, a Közösség eme régi szervezetét az Unió
fontos bázisának tekinti az integráció finanszírozásában. Az EUSZ megerősítette
a Bank korábbi feladatát, hogy forrásokat biztosítson beruházásokhoz a
tagállamok elmaradott területein, és arra szólította fel, hogy segítse elő
beruházási programok finanszírozását a strukturális alapok és más pénzügyi
eszközök támogatásával.
A Bank finanszírozási tevékenységének több mint
90%-a a tagállamokba irányul, de kölcsönöket nyújt nem uniós országoknak is. A
közép- és kelet-európai országoknak az EBB közreműködésével 1990-ben
létrehozott Európai Beruházási és Újjáépítési Bank nyújt elsősorban
kölcsönöket.
Irodalom
Gyakorló feladat:
Melyik szervezetnek volt a jogelődje az EMI, az Európai Beruházási Banknak,
vagy az Európai Központi Banknak?
Ellenőrző feladat:
Mit jelent az, hogy az Európai Uniós Szerződés intézményi rangra emelte a
Számvevőszéket?
Ellenőrző feladat:
Végezzen összehasonlítást az Unió két szervével kapcsolatban, hasonlítsa össze
a Gazdasági és Szociális Bizottságot a Régiók Bizottságával. Keresse meg az
azonosságokat és a különbözőségeket! Tevékenységük pozitívumait és negatívumait
is vizsgálja, illetve próbálja meg elemezni egymásra, és a Közösség más
szerveire való hatásukat (3-4 oldal terjedelemben)