KRONOLÓGIA
1.AZ ELSŐ LÉPÉSEK 1945-1949
1945. február 4-11. A
jaltai konferencián W. Churchill, F.D. Roosevelt és J.V.
Sztálin megállapodott a háború utáni európai rendezés
alapkérdéseiről és Európa
megosztásáról.
1945. október Van Zeeland
belga miniszterelnök javasolta a Belgiumból, Francia-
országból, Luxemburgból, Hollandiából és Nagy-Britanniából álló
„nyugati föderá-
ció" megteremtését, amely hidat alkothatna a „két nagy"
között.
1946. szeptember 19. W.
Churchill a zürichi egyetemen tartott beszédében a
formálódó szovjet blokkal szemben „egyéni gyógymódot" javasolt
annak érdekében,
hogy „feltámasszuk az
európai családot, legalábbis annyira, amennyire erőnkből
telik, és olyan
intézményrendszert teremtsünk számára, amely biztosítja a békét, a
biztonságot, és a szabad fejlődést. ...szükség van az Európai
Egyesült Államok
valamilyen formájára".
1947. június 5. George C.
Marshall az Egyesült Államok külügyminisztere meg-
hirdette az amerikai
segélyre épülő Európai Újjáépítési Programot (ún. Marshall-tervet.
1947. október 30. Genf: 23 állam képviselői aláírják az Általános Kereskedelmi és
Vámtarifa Megállapodást
(GATT).
1948. március 17. Belgium, Franciaország, Hollandia, Luxemburg és Nagy-Britannia
képviselői aláírják a Brüsszeli szerződést, a gazdasági, a
szociális és a kulturális
együttműködésről, valamint
az esetleges agresszióval szembeni védelemről. Állandó
katonai bizottságot
létesítettek londoni székhellyel.
1948.április 16. Aláírták a Marshall-tervről
szóló szerződést. 16 nyugat-európai
ország létrehozta párizsi
székhellyel az Európai Gazdasági Együttműködés Szerve-
zetét(OEEC).~ Az OEEC
feladata a kereskedelem, a gazdasági stabilitás és a
növekedés elősegítése, valamint a Marshall-terv
keretében érkező segélyek szétosz-
tása volt. (A szervezet 1961-től átalakult a
Gazdasági EgyüttmuMlcödési és Fejlesztési
szervezetté [OCDE,
Organísation de Cooperation et de Dévelopment Economique].)
1949.
március 5. A Brüsszeli szerződés öt
tagállama, továbbá Dánia, Norvégia,
Írország , Olaszország,
Svédország Londonban egyezményt írt alá az Európa Tanács
létrehozásáról. A szervezet
székhelye Strasbourg. Fő szervei: a tagállamok külügy-
minisztereiből álló miniszteri
bizottság, a tagállamok parlamentjei által delegált
képviselőkből álló közgyűlés
és a szervezet főtitkára által vezetett titkárság.
1949. április 4. Washington: az Észak-atlanti Szerződés Szervezetének (NATO)
létrehozásáról szóló okmány aláírása.
1949. május 9. Az Európa Tanács megalakulása. A statútumot május 5-én írták alá
Belgium, Franciaország, Hollandia, Luxemburg, az Egyesült Királyság, továbbá
Dánia, Görögország, az Ír Köztársaság, Izland, Norvégia, Olaszország,
Svédország. Törökország külügyminiszterei. A statútum 1950. augusztus 3-án
lépett életbe.
2. A HATOK
EURÓPÁJA 1950-1972
Az Európai
Szén- és Acélközösség (1950-1956)
1950 - A Schuman-terv
1950. május június: Schuman
francia külügyminiszter Franciaország és Németország összebékítése jegyében a
francia és a nyugatnémet szén- és acélipar közös nyugat-európai ellenőrzés alá
helyezését javasolta.
1950. november 4. Az Európa
Tanács tagállamainak képviselői Rómában aláírták az Emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló egyezményt.
1951 - A
Montánunió alapítása
1951. április 18. Párizsban hat állam: a Benelux államok, Franciaország, az NSZK és
Olaszország képviselői aláírták az első igazi gazdasági integrációs szervezet,
az Európai Szén- és Acélközösség, az ún. Montánunió alapító szerződését. A
szerződés 50 évre szól. Az első ötéves átmeneti szakaszban a részt vevő államok
eltörlik az egymás közötti forgalomban a szénre, kokszra, vasra és az
ócskavasra vonatkozó vámokat és egyéb kereskedelmi korlátozásokat; a második
ötéves szakaszban elkezdik a közös piac kiépítését ezen iparágakban. A
szerződés intézkedik a Montánunió szerveinek felállításáról és működéséről is.
A döntéshozó szerv a 9 tagú főhatóság, melynek tagjai a nemzeti kormányok
küldöttei. Döntései kötelezőek a tagállamokra, ellenük a Montánunió Bíróságához
lehet fordulni. A főhatóság szupranacionalitásának egyik ellensúlya a teljes
egyhangúság döntéshozatali követelményének elve alapján működő Tanács, valamint
a 78 tagú parlamenti közgyűlés. A szerződés 1952. július 25-én lépett hatályba.
1952-1954 - Az Európai Védelmi Közösség és az Európai Politikai Közösség
terveinek kudarca
1952. május 27. A Hatok külügyminiszterei Párizsban aláírják a közös európai hadsereg
létrehozásáról szóló okmányokat. Az Európai Védelmi Közösségre vonatkozó
szerződést azonban a francia parlament 1954. augusztus 30-án végül leszavazta,
így az nem léphetett hatályba.
1952. december 10. A Montánunió Bíróságának megalakulása.
1953. március 6-10. A Montánunió közgyűlése és az Európai Parlament
elfogadta az államok külpolitikájának egyeztetését célzó Európai Politikai
Közösség (European Political Community) tervezetét. Az elképzelés megvalósítása
a későbbiekben elakadt.
1953. december 11. Az Európa Tanács égisze alatt több szociális tárgyú egyezményt írtak
alá Párizsban a külföldi munkavállalók jogairól, társadalombiztosításukról,
valamint a diplomák kölcsönös elismeréséről.
1954. október 20-23. Aláírták az ún. Párizsi szerződéseket (19 db). Az
immár szuverén államnak elismert NSZK, valamint Olaszország és a Brüsszeli
Szerződést aláíró öt állam részvételével megalapították a Nyugat-európai Uniót
(Western European Union). Az Atlanti Tanács ülésén aláírták az NSZK-nak a
NATO-hoz való csatlakozásáról szóló szerződést. Megegyeztek a Saar-vidék
hovatartozásáról tartandó népszavazásról is.
1955 - A messinai konferencia
1955. június 1-2. A Montánunió tagállamainak külügyminiszterei Messinában a gazdasági
integráció továbbfejlesztéséről, az „Európai Közös Piac" megvalósításáról
döntenek.
A konferencia elhatározta az
európai nukleáris program kialakítását is. A két új szervezet tervezetének
kidolgozásával P-H. Spaakot bízták meg és felkérték Nagy-Britanniát is a
részvételre.
1955. december 8. Az Európa Tanács miniszteri bizottsága döntött az európai zászlóról:
színe kék, ebben a kék mezőben 12 ötágú aranycsillag helyezkedik el kör
alakban. 1986 májusa óta az európai zászló egyben az Európai Közösségek, majd
az Európai Unió hivatalos jelképe is.
Két új
közösség: az EGK és az EURATOM
1956-1957
- Az EGK és az EURATOM alapítása
1956. március 20. A Hatok delegációvezetői elfogadták a Spaak-bizottság jelentését, a Közös Piac és az EURATOM részletes
tervét.
1957. március 25. Rómában Franciaország, Olaszország, az NSZK és a Benelux államok
képviselői aláírták az ún. Római szerződéseket
az Európai Gazdasági Közösség (nem hivatalos szóhasználatban: Közös Piac)
és az Európai Atomenergia Közösség (EURATOM) megteremtéséről. A Római szerződések ratifikációjára a
tagállamokban 1957 júliusa és novembere között került sor.
1958 - Az új közösségek működésének elindulása
1958. január 1. Életbe léptek a Római szerződések.
1958. január 6-7. A Hatok külügyminisztereinek párizsi konferenciáján döntöttek a
közösségek bizottságainak vezetőiről és tagjairól. Az alapszerződések
értelmében az EGK Bizottsága a közösség politikai és adminisztratív ügyeit
intéző szerv. Feladata, hogy fenntartsa az európai egység eszméjét, új
kezdeményezéseket javasoljon, és biztosítsa az elfogadott tervek
végrehajtását. A Bizottság 9 tagú volt, mandátuma négy évre szólt.
1958. január 25-26. Brüsszelben megtartotta első ülését az EGK és az
EURATOM Tanácsa. Megállapodtak, hogy a tagországoknak
a közösségekhez delegált nagykövetei egy állandó bizottságot hoznak létre a
két Tanács munkájának segítésére, a folytonosság biztosítására és a Tanácsok
közötti együttműködés összehangolása érdekében. (Állandó Képviselők Bizottsága
- Comité des Représentants Permanents COREPER). A nagykövetekből álló állandó
bizottság tagjainak elnevezése „Permanent Representative".
1958. március 19-20. Strasbourgban megtartotta az első ülését az Európai
Parlament, amely átvette az Európai Szén- és Acélközösség parlamenti
közgyűlésének jogait és funkcióit is. Hivatalos elnevezése Európai Parlamenti
Gyűlés.
1958. április 22. Az EGK Tanácsa kinevezte a Gazdasági és Szociális Bizottság (Economic
and Social Committee - ECOSOC ) tagjait. A bizottság létrehozásáról a Római szerződés rendelkezett,
felállításakor 101 tagú volt. Létrehozásával az alapítóknak az volt a célja,
hogy a közösségekben is meghonosítsák az érdekképviseleteknek (a munkáltatók,
a munkavállalók és egyéb érdekcsoportok) a politikai döntéshozatalban való
részvételét.
1958. október 7. Megalakult az Európai Közösségek Bírósága, mely egyben a Montánunió
Bíróságának jogutódja is.
1958. december 4. A Római szerződés alapján felállított Európai Beruházási Bank (European Investment Bank,
EIB) kormányzótanácsa megfogalmazta a bank hitelpolitikájának első
irányelveit. Az EIB az EGK (később az EK
és az EU) pénzintézete. Általános feladata az alapszerződésekben
megfogalmazott célok megvalósításának segítése. A bank a tagországok tulajdona,
tőkéjét a tagországok adták össze, gazdasági erejüknek megfelelő arányban. Az
EIB mind állami, mind magánvállalatoknak adhat kölcsönt és adhat garanciákat.
1959
-
Az EGK startja: első vámcsökkentés
1959. január 1. A Római szerződés alapján,
megtörténik az EGK startja: a közösség országai 10%-kal csökkentették az egymás
közötti ipari vámokat. Kifelé megkezdődött a közös vámtarifák bevezetése.
1960
- Gyorsítás az EGK-szerződés megvalósításában
1960. január 4. Ausztria, Dánia, Nagy-Britannia, Norvégia, Portugália, Svájc és
Svédország képviselői aláírták az Európai Szabadkereskedelmi Társulás (EFTA)
megalakulását kimondó szerződést, amely május 3-án lépett hatályba.
1960. május 11. Az EGK Tanácsa elfogadta az Európai Szociális Alap (European Social
Fund - ESF) működési elveit és az Alap Bizottságának szabályzatát. Az Alap a
közösség szociálpolitikájának legfontosabb eszköze. Feladata egyebek mellett a
szakképzés, az átképzés, a munkahelyteremtés támogatása, továbbá a munkaerő
szabad áramlásának megkönnyítése a közösségen belül. Az Alap Bizottságának
tagjait a kormányok, a munkaadók és a szakszervezetek delegálják.
1960. december 14. Az OEEC átalakul OECD-vé. Az OECD alapító okmányát új tagként az USA,
Kanada, Ausztrália, Új-Zéland, Japán és Finnország is aláírta.
1961 - Az első angol csatlakozási kérelem
1961. február 10-11. Párizsban megtartották a Hatok állam- és
kormányfőinek első csúcstalálkozóját. A konferencia elsősorban a politikai
együttműködés erősítésének lehetőségeit elemezte és létrehozta a kérdés
megvizsgálására a Fouchet vezette bizottságot.
1961. július 9. Az EGK Bizottsága és a görög kormány képviselői Athénban aláírták
Görögország társulási szerződését. Ez a Közösség első társulási egyezménye.
1961.
augusztus 9. Az Egyesült Királyság bejelentette csatlakozási szándékát.
A válságszakasz 1962-1965
1962
- A Fouchet-terv
1962. január. Megkezdődik az EGK közös piacának megteremtésében a második négyéves
átmeneti szakasz. Az 1961 végén és januárban megtartott „agrármaratonokon"
több mezőgazdasági termékre megegyezés születik a közös agrárpiac életbe
léptetéséről, továbbá döntenek a Közös Mezőgazdasági Politika (Common Agricultural
Policy - CAP) elindításáról. Ez utóbbi lényege a mezőgazdasági termelés 85%-ára
kiterjedő közös ártámogatás, a közös vámrendszer és az Európai Mezőgazdasági
Orientációs és Garancia Alap felállítása volt.
1962. május 15. Az EGK Tanácsa a Római
szerződésben rögzített integrációs folyamatok gyorsításáról döntött. De
Gaulle viszont élesen bírálta a szupranacionális elképzeléseket és terveket.
Kijelentette: „Nem létezik más Európa, mint az államok Európája."
1962. július 30. Hatályba lépett az EGK Közös Mezőgazdasági Politikája (CAP), mely négy
alapelvre épül: a mezőgazdasági termékek közösségen belüli szabad forgalmának
biztosítására, az árak egyformaságára, a termelők és a fogyasztók
szolidaritásának elvére, a nemzeti támogatási rendszerek helyett a közösségi
támogatások előtérbe helyezésére.
1963 - Francia vétó a brit csatlakozási kérelemre
1963. január. Az EGK francia ellenzésre bizonytalan időre elhalasztotta a brit
csatlakozásról való tárgyalásokat.
1963. március 29. Az Európai Parlament kiállt „a tagállamok jogi egyenlőségére épülő, de
a kormányoktól független, saját intézményekkel is rendelkező, demokratikus és
nemzetek fölötti Európai Egyesült Államok megteremtésének törekvése
mellett."
1963. szeptember 23-24. Az EGK Tanácsa a „három európai közösség fúziójának
kilátása jegyében" elfogadta az EGK, a Montánunió és az EURATOM intézményeinek
fúziójára vonatkozó alapelveket.
1965 - Az Egyesülési Szerződés és az „üres
székek" politikája
1965. április 8. Aláírták a három európai közösség, a Montánunió, az EGK és az EURATOM
végrehajtó szerveinek egyesítéséről szóló szerződést (Egyesülési Szerződés -
Merger Treaty), mely 1967. július 1-én lépett hatályba.
1965. június 28-30.; július 1. Válság az EGK Tanácsában. Franciaország elhatározta,
hogy nem vesz részt hat hónapig a végrehajtó szervek munkájában („üres székek
politikája") tiltakozásul az EGK szerveinek nemzetek fölötti jellege
miatt.
A luxemburgi
kompromisszumtól az első bővülésig
1966 - A luxemburgi kompromisszum
1966. január 28-29. Megszületett az ún. luxemburgi kompromisszum,
Franciaország visszatért a Tanácsba. A kompromisszum szerint, melyet „az egyet
nem értés egyezménye" tartalmazott, Franciaország elfogadta, hogy a
Tanács döntési mechanizmusában alkalmazzák a minősített többségi szavazás
elvét, ami a nemzetek fölötti jelleget erősítette. Ennek fejében viszont a
többiek elfogadták, hogy minden olyan esetben, ha valamelyik tagállam
kijelenti, hogy „létfontosságú érdekei" forognak kockán, akkor nem
alkalmazható a többségi szavazási elv.
1967 - A három közösség intézményeinek összevonása
1967. július 1. Hatályba lépett az addigi három európai közösség: az EGK, az Európai
Szén- és Acélközösség és az EURATOM egyesülése Európai Közösségekké (EK).
Megalakul az EK 14 tagú új Bizottsága.
1968 - A vámunió megvalósulása
1968. július 1. Másfél évvel a kitűzött határidő előtt megvalósult az EK belső piaca
kiépítésének első szakasza: az EK-országok közötti mennyiségi korlátozásoktól
mentes vámunió (az ipari szabadkereskedelem és a közös vámtarifa
vonatkozásában).
Nagyobb részt megvalósult a
mezőgazdasági közös piac is: liberalizálták a mezőgazdasági termékek
kereskedelmét, áttértek a közös árak rendszerére.
1968. november 8. Az EK országokban életbe lépett a munkavállalás közös piaca.
1969 - A hágai konferencia
1969. december 1-2. Az EK állam- és kormányfőinek hágai találkozóján a
német kancellár javasolta a pénzügyi unió létrehozását. Támogatták a közösség
kibővítését, megállapodtak a fontosabb külpolitikai döntések előtti
konzultációkban.
1969. december 19-22. Az EK Tanácsában elhatározták az Európai Parlament
költségvetési jogkörének bővítését.
1970. április 22. A Hatok Luxemburgban szerződést írnak alá, amely a Római szerződések módosításával utat nyitott ahhoz, hogy a
jövőben a közösség intézményeinek finanszírozása saját, külön forrásból
történjen. A megegyezés után a vámok, a mezőgazdasági lefölözések, valamint a
tagállamok egységes alapon számított hozzáadott-érték adójának 1%-a az EK
„saját forrását" képezi. 1958-tól 1970 végéig az EGK és az EURATOM
költségvetési kiadásait az alapítószerződésekben meghatározott arányok szerint
a tagállamok költségvetési hozzájárulásaiból fedezték. A "saját
forrás" létrejötte a pénzügyi autonómia megerősödését, az integráció egyik
pillérének helyére kerülését jelentette. A szerződés magával hozta az Európai Parlament
hatáskörének növekedését is a költségvetési ügyekben. A szerződés 1971. január
1-től lépett életbe.
1970. június-szeptember. Tárgyalások folynak az EK bővítéséről, az angol,
dán, ír és a norvég csatlakozásról.
1970. október. Az EK Tanácsa megtárgyalta az első Werner jelentést a pénzügyi és
gazdasági unió főbb elveiről és célkitűzéseiről. A terv végső célja a monetáris
unió megteremtése volt 1980-ra.
1971
- Megegyezés az angol csatlakozásról1
1971.
február 1. Életbe lépett az EK közös
halászati politikája (Common Fisheries Policy).
1971. március 22. Az EK Tanácsa elfogadta a Werner-tervet, mint a pénzügyi unió
megvalósításának hivatalos programját.
1971. június 23. Brüsszelben megállapodás született arról, hogy az Egyesült Királyság
1973. január 1-jével csatlakozhat az EK-hoz, amit a Tanács október 18-án
hagyott jóvá.
1972 - Az EK bővítéséről szóló szerződések aláírása
1972. január 18. Az EK Tanácsa Beethoven IX.
szimfóniájának Örömódáját fogadta el Európa himnuszaként, Herbert von
Karajan feldolgozásában.
1972. január 22. Brüsszelben aláírták Dánia, az Egyesült Királyság, Írország és
Norvégia csatlakozásáról szóló egyezményeket, amelyek 1973. január 1-jén lépnek
életbe. Norvégia azonban nem ratifikálta a szerződést, mivel a csatlakozásra
kiírt népszavazás nem támogatta a belépést.
1972. április 24. Az EK Tanácsának döntése alapján létrehozták a közösség új
valuta-árfolyamrendszerét, az ún. EK-valutakígyót. A résztvevők: a
Benelux-államok, Franciaország, az NSZK és Olaszország.
1972. október 19-21. Az EK állam- és kormányfőinek párizsi találkozóján a résztvevők
elkötelezték magúkat az egység és az integráció kiteljesítése mellett,
döntöttek - többek között - a Regionális Fejlesztési Alap felállításáról,
elhatározták a monetáris unió létrehozását, áttekintették az EK mediterrán
politikáját.
1972. november 7. Az EK Tanácsa elfogadta és közzétette a Közösség mediterrán
politikájával kapcsolatos irányelveit.
3. A KILENCEK
EURÓPÁJA 1973-1980
1973 - Életbe lép a Kilencek Közössége
1973. január 1. Nagy-Britannia, Írország és Dánia az Európai Közösségek tagja lett:
megszületett a Kilencek Európája. Az EK lakosainak száma meghaladta a 250
milliót, a kilenc ország bruttó hazai terméke (1972-ben) 775 milliárd dollár
volt, az EK országok a világkereskedelemben 40%-kal részesedtek. A bővülés
miatt átrendezték a Tanácsban az államok szavazatának súlyozását, 7-ről 10 főre
emelték az Európai Bíróság létszámát, növekedett az Európai Parlament
képviselőinek száma is (198 fő).
1973. április 3. Az EK országok Brüsszelben elhatározták az Európai Pénzügyi
Együttműködési Alap (FECOM) megteremtését.
1973. július 5. Helsinkiben megkezdődött 33 európai ország, valamint az Egyesült
Államok és Kanada részvételével az Európai Biztonsági és Együttműködési
Értekezlet (EBEÉ) első szakasza.
1973. december 14-15. Az EK állam- és kormányfőinek koppenhágai tanácskozásán
elfogadták Az európai identitás c. nyilatkozatot,
melyben megerősítették eltökéltségüket az Egyesült Európa fölépítésére, egyben
kimondták azt is, hogy az európai népek „megőrzik nemzeti kultúrájuk gazdag
változatosságát".
1974
- Az Európai Tanács megalakulása
1974. január 1. Az EK-ban formálisan elkezdődött a gazdasági és pénzügyi unio
megteremtésének második szakasza, de lényegében prolongálták az első szakaszban
meg nem valósult célkitűzéseket.
1974. április 1. A három új EK ország hozzáigazította a külső vámtarifáit a
közösségiekhez. Nagy-Britannia az EK-csatlakozás újratárgyalását kérte.
1974. december 9-10. Az EK állam- és kormányfőinek párizsi ülésén
határoztak az energiapolitikáról. Az „új stratégia" ajánlásokat tartalmaz
a tagállamok számára az energiafogyasztás és -import csökkentésére, a
széntermelés stabilizálására, az olajexport engedélyezési rendszerek
összehangolására; valamint a nukleáris energia szektorban a beruházások
fokozására. Az ülésen határozatot hoztak a Regionális Fejlesztési Alapról. A
tanácskozáson megállapították, hogy a Tanács munkája az egyhangú döntéshozatal
követelménye és a sorozatos vétózás miatt megbénulhat. A csúcsértekezlet
elhatározta, hogy a jövőben Európai Tanács elnevezéssel működik tovább. Elnöki
posztját soros elnöki rendszerben félévenkénti váltással töltik be.
1975 - A Loméi konvenció
1975. február 1. Az EK megállapodik 46 afrikai, karibi és csendes-óceáni országgal,
mely a február ~8-án aláírt Laméi
konvencióban ölt testet.
1975. március 4. Az Európai Parlament, az EK Bizottsága és a Tanács közös nyilatkozatot
adott ki arról, hogy a parlament és a Tanács közötti tárgyalásoknál új
tárgyalási rendet vezetnek be olyan esetekre, amikor a megszülető döntésnek
komoly pénzügyi vonzatai is vannak.
1975. március 10-11. Az Európai Tanács megtartotta első ülését Dublinban.
1975. március 18. Megkezdte működését az Európai Regionális Fejlesztési Alap ERDF),
amelynek célja, hogy hozzájáruljon a közösségen belüli regionális és szociális
különbségek mérsékléséhez. Ezzel a közösség megteremtette - az Európai
Szociális Alap és az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garancia Alap mellett
a harmadik, ún. Strukturális Alapját.
1975. június 12. Görögország benyújtotta felvételi kérelmét az EK-ba.
1975. július 22. AZ EK tagállamok aláírták az Európai Parlament keretében az EK
számvevőszék felállításáról szóló szerződést, mely megalakulásakor a Parlament
segítő szerve.
1975. augusztus 1. Az EBEÉ záróülése és a záródokumentum aláírása Helsinkiben, melynek
alapján létrejön az Európai Biztonsági és Együttműködési Értekezlet EBÉÉ)
intézménye.
1975. december 1-2. Az Európai Tanács ülése Rómában. Megvitatják az EK gazdasági és pénzügyi
helyzetét, határoznak az Európai Parlament közvetlen választásáról és a
választás időpontjáról (1978. május-június, valójában azonban csak 1979. június
7-10-én tartják meg a választást.) Az Európai Parlament képviselőinek számát
410 főben állapítják meg.
1976
- A Tindemans jelentés
1976. január 7. Közzéteszik a Tindemans jelentést az európai unióról. A jelentés
közös politikák kiszélesítését javasolta a gazdasági, a társadalmi és a
regionális kérdések területére. Javasolta egyben az EK Bizottság szerepének
növelését. Elképzelhetőnek tartotta, hogy az egyes tagországok eltérő ütemben
haladnak majd a EK-n belül a szorosabb integráció felé.
1976. december 21. Az EK Tanácsa programot fogadott el a közös kőolajpiac
megszervezéséről az ellátás válsága esetén.
1977 - Az Európai Parlament
hatáskörének szélesítése
1977. április 5. Az Európai Parlament, az EK Tanácsa és az EK Bizottsága közös
nyilatkozatot adott ki az alapvető emberi és szabadságjogok európai
konvenciójának a tagországok alkotmányaiban történő érvényesítéséről.
1977. június 1. Életbe lépett az Európai Parlament költségvetési hatásköreinek
bővítéséről, illetőleg a.számvevőszék felállításáról szóló határozat.
1977. június 15. Az Európai Parlament szabályozta a parlamenti választás rendjét.
1978 - Javaslatok az Európai Pénzügyi Rendszerre
1978. január 1. Az EK-ban a
költségvetésben és néhány más területen bevezették az európai elszámolási
egységet, melyből a következő évben kifejlődik az ECU.
1978. január 26. Az Európai Parlament és az
Európa Tanács közös konferenciát rendezett az emberi jogokról.
1978. április 7~-8. Az Európai Tanács koppenhágai ülésén kiadják az ún. koppenhágai
nyilatkozatot a demokráciáról, mely kiemelkedő jelentőségű az EK-nak az emberi
jogok védelme érdekében hozott normaalkotási folyamatában.
1978. október 27. Az EK Bizottsága benyújtotta javaslatait az Európai Pénzügyi Rendszer
alapjairól. Az Európai Pénzügyi Rendszer fő célja a pénzügyi együttműködés és
a valutaárfolyamok ingadozásának szűk keretek között tartása. Lényeges elemei a
közös „valuta" (az ECU), az árfolyamrendszer és az annak működését
támogató pénzalapok.
1978. december 4-5. Az Európai Tanács brüsszeli ülése, mely határozatot hoz az Európai
Pénzügyi Rendszer (EMS) és az European Currency Unit, az ECU (európai valutaegység)
bevezetéséről 1979. január 1-jével. (A bevezetést hamarosan elhalasztják 1979.
március 13-ra.)
1979 - Az első közvetlenül választott Európai
Parlament
1979. március 12-13. Az Európai Tanács párizsi ülése bejelentette az
Európai Pénzügyi Rendszer életbe lépését (1979. március 13-tól). Az ECU ún.
kosárvaluta, amely majd egyre szélesebb körben pénzként működik.
1979. április 4. Az EK Bizottsága memorandumot fogadott el az EK-nak az alapvető
szabadságjogokról és az Emberi jogok
európai konvenciójához csatlakozásáról.
1979. május 28. Athénban aláírták Görögország EK csatlakozásáról szóló okmányokat.
1979. június 7-10. Közvetlen választással megválasztják az Európai Parlament
képviselőit.
4. A TÍZEK
EURÓPÁJA 1981-1985
1981
- Görögország az Európai Közösségek tizedik tagja
1981. január 1. Görögország - a tervezetthez képest korábban - az Európai Közösségek
tagja lett.
1981. november 19. Az Európai Parlamentben beterjesztették a Genscher és Colombo által
kezdeményezett Európai okmány és a
Nyilatkozat a gazdasági integrációról szóló tervezeteket. Az Európai
Parlament állást foglalt a politikai együttműködés közösségi struktúráinak
megerősítéséről.
1982 - Grönland kiválása
1982. február 23. Grönland lakossága népszavazáson az Európai Közösségekből való kiválás
mellett dönt.
1982. december 3-4. Az Európai Tanács koppenhágai ülésén megbízta a Tanácsot, hogy
dolgozza ki az EK belső piaca megteremtésének, a közös technológiai fejlesztési
és kutatási programnak és a közös innovációs programnak a menetrendjét.
1983 - Az Európai Unióról szóló ünnepélyes
nyilatkozat
1983. június 17-19. Az Európai Tanács ülésén Stuttgartban az állam- és kormányfők
aláírták Az európai unióról szóló
ünnepélyes nyilatkozatot, mely tartalmazza a gazdasági és pénzügyi unió
gondolatát és célkitűzését.
1984 - Elkészült az Európai Unió munkaokmánya
1984, február 14. Az Európai Parlament elfogadta a Spinelli-bizottság által az Európai
Unióról készített tervezetet.
1984. június 14-17. Az Európai Parlament képviselőinek második közvetlen
választása.
1984. június 25-26. Az Európai Tanács Fontainebleau-i ülésén döntenek a
Dooge bizottság felállításáról, melynek feladata a politikai integráció
továbbfejlesztésének kimunkálása, továbbá döntenek a „Polgárok Európája"
terv kidolgozásáról (Adonnino bizottság).
1985 - Az EURÉKA-program
1985. január 1. Dánia, Franciaország, Írország, Luxemburg és Olaszország bevezette az
Európa-útlevelet. Az év folyamán bevezette továbbá Görögország, Belgium és
Hollandia is, majd 1987-ben az Egyesült Királyság.
1985. március 29-30. Az Európai Tanács dönt az EK Spanyolországgal és
Portugáliával való bővítéséről 1986. január 1-jei hatállyal.
1985. április 17. Franciaország előterjesztette az EURÉKA-tervet és a vele kapcsolatos
koordinált programra vonatkozó elképzelést.
1985. június 14. Az EK Bizottsága megküldte a Tanácsnak a belső piac kiteljesítésével
kapcsolatos, 1992-ig tartó tervezetét, A belső
piac kiépítésének befejezése c. fehér könyvet, melyben közel 300
intézkedést látnak szükségesnek.
A luxemburgi Schengenben a Benelux-államok,
Franciaország és az NSZK képviselő keretszerződést írnak alá, ez a későbbi ún. Schengeni egyezmény előzménye.
1985. december
3-4. Az
Európai Tanács luxemburgi ülésén megállapodás jön léte a közösség intézményi
reformjának, a fő közösségi szervek kompetenciájának módosításáról, az Egységes Európai Okmány végső formába
öntéséről. A Tanács el határozza a belső piac megteremtését 1992 végére.
5. A
TIZENKETTEK EURÓPÁJA 1986-1994
1986
- Az Egységes Európai Okmány elfogadása
1986. január 1. Spanyolország és Portugália az EK teljes jogú tagja lett, ezzel
összefüggésben bővült az EK testületeinek létszáma.
1986. február 17-18. Luxemburgban aláírták az Egységes Európai Okmányt (The Single European Act - SEA), mely a Római szerződések első átfogó
módosítása. Az okmány kiterjesztette az EK hatáskörét a környezetvédelemre és a
műszaki együttműködésre is, megerősítették a pénzügyi unió létrehozásának
szándékát, kimondták, hogy az „igazi
közös :piac" - más szavakkal az „európai egységes piac", a „belső
piac" 1992. január 1-ig fokozatosan valósuljon meg.
1987 - Az Egységes Európai Okmány hatályba lépése
1987. január 1. illetőleg július 1. Hatályba lépett az Egységes Európai Okmány.
1987. június 29-30. Az Európai Tanács
brüsszeli ülése tárgyalta a J. Delors ált előterjesztett Egységes Okmány:új határ Európa számára c. tervet (ún. Delors~I.
csomagterv).
1988 - Vita a „szociális Európa"
szükségességéről
1988. február 11-13. Az Európai Tanács brüsszeli ülésén kompromisszumos
megállapodás születik az Egységes
Okmány:új határ Európa számára c. terv ajánlásairól. A résztvevők négy
összefüggő célkitűzésben állapodtak meg: 1. a költségvetési forrásoldal és 2. a
strukturális alapok növeléséről, 3. a mezőgazdasági kiadások növekedésének
megfékezéséről, 4. a „saját forrás"-rendszer átfogó reformjáról.
1988. július 1. Az EK-ban hatályba lépett a költségvetési fegyelemről és a költségvetési
eljárás javításáról szóló Intézményközi
megállapodás. A költségvetési reform egyebek mellett új „saját
forrásként" bevezetette az ún. GNP-forrást, a többi forrásból már nem
fedezhető kiadásokra.
1988. december 2-3. Az Európai Tanács rodoszi ülésén - elsősorban Thatcher ellenkezése
miatt - éles vita alakult ki az egységes belső piac, a „szociális Európa''
megteremtésének szükségességéről.
1989 - Döntés az EBRD létrehozásáról
1989. július
17.
Ausztria hivatalosan benyújtotta csatlakozási kérelmét.
1989.
augusztus 1
- szeptember 25. A PHARE program elindítása.
1989. november
9-10. A
berlini fal ledöntése.
1989. december 8-9. Az Európai Tanács ülése Strasbourgban: döntenek arról, hogy 1990
végig konferenciát tartanak a gazdasági és monetáris unió megteremtéséről, a Római szerződések ezzel kapcsolatos
felülvizsgálatáról. Elfogadják - az Egyesült Királyság kivételével - a Szociális alapjogok közösségi chartáját. Deklarációt
adnak ki a közép- és kelet-európai országokban zajló rendszerváltás politikai
támogatásáról. Döntenek az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank (European
Bank for Reconstruction and Development - EBRD) létrehozásáról.
1990
- A német újraegyesülés
1990. április 28. Az Európai Tanács rendkívüli ülésén jóváhagyta a német egyesülési
folyamatot, a volt NDK-nak az EK-ba való bevonását.
1990. május 29. Párizsban aláírják az EBRD megalakításáról szóló dokumentumokat. A
bank célja a közép- és kelet-európai volt szocialista országok piacgazdasági
átmenetének támogatása. Az EBRD nem EK intézmény, az EK részesedése az
alapításkor 51 °lo volt.
1990. június 15. Az Európai Közösségek tagországainak bel- és igazságügy-miniszterei
Dublinban két fontos, a polgároknak a közösségen belüli szabad mozgását és a
belső határok nélküli Európa megteremtését célzó dokumentumot írnak alá: a
Benelux-államok, Franciaország és az NSZK az ún. Schengeni egyezményt, míg a menekült státus iránti kérelmek
elbírálására köteles ország kijelöléséről szóló ún. Dublini egyezményt - Dánia kivételével - 10 ország írta alá.
1990. július 16. Az EK országok külügyminisztérei döntöttek a PHARE program
kiterjesztéséről az NDK-ra, Csehszlovákiára, Jugoszláviára és Bulgáriára.
1990. október 3. Egyesült a két Németország.
1990. november 21. Párizsban tanácskozott az EBEÉ. Elfogadták Az új Európa Chartáját, az ún. Párizsi
chartát.
1990. november 27. Rómában tanácskoztak az EK országok nemzeti parlamentjeiből és az
Európai Parlamentből érkezett képviselők az EK küszöbön álló pénzügyi és
politikai uniójáról, a „szociális Európa" alapokmányáról és a parlamenti
testületeknek ezekben játszott szerepéről.
1991 - A maastrichti csúcs
1991. április 15. Londonban hivatalosan megalakult az Európai Újjáépítési és Fejlesztési
Bank (EBRD).
1991. szeptember 30. Az EK külügyminiszterei megállapodtak, hogy
megnyitják a közösség piacait a lengyel, a csehszlovák és a magyar
mezőgazdasági áruk előtt, de az élelmiszerexport döntő része az EK pénzén a
Szovjetunióba kerül majd.
1991.
október 22. Az EK és az EFTA képviselői Luxemburgban megállapodtak, hogy
létrehozzák a két szervezet 19 országát magába foglaló szabadkereskedelmi
övezetet, a majd az 1993-ban létrejövő Európai Gazdasági Térséget.
1991. december 9-10. Az Európai Tanács ülése Maastrichtban. Megegyeztek a
Római szerződéssel létrehozott és az
1987. évi Egységes Európai Okmánnyal módosított
EK helyébe lépő integrációs szervezet, az Európai Unió alapszerződésében és a
megvalósítandó gazdasági és pénzügyi unió alapelveiben.
Az Egyesült Királyság úgy
foglalt állást, hogy átmenetileg kívül marad a „szociális Európán".
1992 - Az Európai Unióról szóló szerződés aláírása
1992. február 7. Maastrichtban aláírták az Európai Unióról szóló szerződést. Hatályba
lép 1993. november 1-jén.
1992. február 12. Az EK Bizottsága a Tanács elé terjesztette Az Egységes Okmánytól Maastrichtig és azon túl: célkitűzéseink elérésének
eszközei c., más néven az ún. Delors-II. csomagtervet. A terv lényegében
középtávú pénzügyi terv volt a maastrichti határozatok megalapozására.
1992. május 2. Portóban az EK és az EFTA képviselői aláírták az Európai Gazdasági Térség létrehozásáról szóló megállapodást. A megállapodás
1994. január 1-jén lép hatályba. (Svájcban népszavazáson elutasították.)
I992. november 5. Az Európa Tanács elfogadta A regionális
vagy kisebbségi nyelvek európai chartáját.
1993
- A Maastrichti szerződés életbelépése
1993. január 1. Az EK-ban hatályba lépett az egységes belső piac: megszűnt minden
akadály a közösségen belül az ember, áru, tőke és szolgáltatás szabad
áramlásában.
1993. február 1. Megkezdődtek a hivatalos tárgyalások Ausztria, Finnország és Svédország
EK csatlakozásáról. Ezzel megnyílt az EK bővítés negyedik szakasza.
1993. június 21-22. Az Európai Tanács koppenhágai ülésén választ adott
az EU-hoz csatlakozni kívánó visegrádi országok kérelmére. A Tanács először
kötelezte el magát politikailag ezen országok taggá válása mellett.
1993. november 1. Életbe lépett a Maastrichti
szerződés, megszületett az Európai Unió.
1993.
december 10-11. Az Európai Tanács
megtartotta 50., az EU Tanácsa minőségében az első ülését Brüsszelben.
1994 - Az Európai Gazdasági Térség
1994. január 1.
- Frankfurti székhellyel
létrejött az Európai Pénzügyi Intézet (EMI), a leendő közös európai jegybank
előfutára.
- Hatályba lépett az 1992.
február 14-én aláírt EK-EFTA szerződés az Európai Gazdasági Térség
létrehozásáról. Az EGT az EU-hoz hasonló irányító szerveket állított fel: az
EGT-tanácsot, amely politikai döntéshozó szerv, az EGT-bizottságot, mely
végrehajtó szerv, valamint az Európai Parlament és az EFTA-országok nemzeti
parlamenti képviselőiből álló vegyes parlamentet, amely konzultatív szerv.
1994. március 9. A Maastrichti szerződéssel létrehívott
Régiók Bizottsága, amely az EU államainak, tartományainak és egyéb
közigazgatási egységeinek vezetőit tömöríti, megtartotta alakuló ülését.
1994.
május 4. és május 16. Az Európai
Parlament illetőleg a Tanács elfogadta a négy új tagjelölt felvételét az
integrációba.
1994. június 24-25. Az Európai Tanács korfui értekezletén határoztak az
EU-ról szóló szerződés felülvizsgálatának előkészítéséről, továbbá az ún.
Transzeurópai Hálózatok (11 nagyszabású közlekedési beruházás) felépítéséről.
Megbízták továbbá a Bizottságot, hogy dolgozza ki Magyarország és a
közép-kelet-európai térség többi államának EU-csatlakozását elősegítő
stratégiát. A záróülésen aláírták Ausztria, Finnország, Svédország és Norvégia
csatlakozási szerződését.
1994.
szeptember 1. A német CDU
előterjeszti elképzeléseit az EU intézményi reformjáról. A „kétsebességű"
unió elképzelése, melyben a „mag" országai gyorsabban mélyítenék el
egymás közötti együttműködésüket. Ezt az elképzelést azonban az Európai
Parlament 1994. szeptember 28-án elsöprő többséggel elutasítja.
1994. november 27-28. Norvégia lakossága 52,6%-os arányban népszavazáson
elutasítja az EU-csatlakozást.
1994. december 9-10. Az Európai Tanács ülése Essenben, melyen négy fő
feladatot jelölnek ki az EU számára:
1. az unió versenyképességének
fokozása új munkahelyek megteremtése mellett;
2. a közép-és kelet-európai társult országok
felvételének előkészítése, illetőleg speciális kapcsolatok kiépítése az EU
szomszédaival;
3. a belügyi és az igazságügyi együttműködés
elmélyítése;
4.az EU demokratikus legitimitásának a szubszidiaritás elvével
összhangban való megerősítése.
Határozatot hoznak arról,
hogy a visegrádi országok csatlakozásának feltétele az országok megfelelő
felkészültsége, továbbá az EU intézményi reformja, melyet az 1996-ban tervezett
kormányközi konferencia feladatául szabnak.
6. A TIZENÖTÖK
EURÓPÁJA 1995
1995 - Ausztria, Finnország és Svédország az Európai
Unió új tagjai
1995. január 1. Ausztria, Finnország és Svédország az Európai Unió új teljes jogú
tagjai. Ennek nyomán változnak az EU intézményekben a képviselői taglétszámok,
illetőleg a szavazás rendje.
1995. január 27. Az Európai Bizottság kiadta az
Európai biztonságpolitika: felkészülés 2000-re c. jelentését, amely
vázolta a Maastrichti szerződésben tervezett
Közös Kül- és Biztonságpolitika működését, céljait és eszközeit.
1995. március 9-10. Az EU országok bel- és igazságügyi miniszterei aláírták a kiadatás
rendjének egyszerűsítéséről szóló megállapodást, mely az EU „harmadik
pillérének" első érdemi írásos egyezménye.
1995. március 26. Életbe lépett a Schengeni
egyezmény a Benelux-államok, Franciaország, Németország, Portugália és
Spanyolország között.
1995. május 3. Az Európai Bizottság elfogadta a közép-és kelet-európai országok EU
csatlakozásának feltételeit és folyamatát részletező Fehér Könyvet.
1995.június 22.Románia benyújtja csatlakozási kérelmét,
1995.junius 27. A Szlovák Köztársaság benyújtja csatlakozási kérelmét.
1995.október 27.Lettország benyújtja csatlakozási kérelmét.
1995.november 28.Észtország benyújtja csatlakozási kérelmét.
1995. szeptember 22-23. Az Európai Tanács rendkívüli ülése Mallorcán, ahol
több javaslat is elhangzik arra, hogy el kellene halasztani az európai pénzügyi
unió harmadik szakaszának megkezdését, hogy minél több tagállam vehessen részt
benne.
1995.
december 5. Elkészül az 1996-os kormányközi konferencia előkészítésére
létrehozott ún. reflexiós csoportok jelentése. A jelentés három fő területet
jelöl ki a konferencia számára: 1. A polgárközelibb Európa kialakítása, különös
figyelemmel a munkanélküliségre, a környezetvédelemre és a belső biztonságra; 2.
Hatékonyabbá kell tenni az EU intézményeit: ki kell terjeszteni a minősített
szavazást a döntéshozatalban, csökkenteni kell a bizottságok létszámát; 3.
Rugalmasabb magatartás a külpolitikában.
1995.december 8.Litvánia benyújtja csatlakozási kérelmét
1995. december 15-16. Az Európai Tanács madridi értekezlete dönt a
kormányközi konferencia helyéről és idejéről (Torino 1996. március 29.),
megállapodnak, hogy a közös valuta neve „euro" lesz, és ismételten
leszögezik, hogy az eurót 1999. január 1-től bevezetik.
1996.január 17.A Cseh Köztársaság benyújtja csatlakozási kérelmét.
1996.június 10.Szlovénia benyújtja csatlakozási kérelmét.
1996-1997 Tanácskozott a hatodik kormányközi
konferencia (IGC)
1997. július 16-17.A hatodik kormányközi konferencia lezárásaként a tagállamok elfogadták
az Amszterdami szerződést
1996.június 21-22.A firenzei Európai Tanács-ülés elfogadja az Europol-egyezményt.
1997. december 13-14. Az Európai Tanács luxemburgi ülésén döntöttek
arról, hogy 1998 tavaszán az EU és Magyarország képviselői megkezdik a
felvételi tárgyalásokat.
1998.március.Az Európai Unió bővítését célzó tárgyalások megkezdése a közép- és
kelet-európai országokkal és Ciprussal. Köztük Magyarországgal.
1999.január 11 ország megkezdi az átállást az egységes valuta használatára.
1999.december10-11.Az EU állam-és kormányfőinek helsinki csúcstalálkozója
2000.február 15.Megkezdődnek a kétoldalú kormányközi tárgyalások a csatlakozási
kérelmet benyújtó Bulgáriával, Lettországgal, Litvániával, Máltával, Romániával
és Szlovákiával.
2000.március 24.EU csúcstalálkozó Lisszabonban.
2001.december 7-11. EU-csúcs Nizzában.
2002.január 1.Az euro bankjegyek és érmék bevezetésének időpontja.
2002.július 1.Bevonják a nemzeti valuták érméit és bankjegyeit.