I. TANULÁSI EGYSÉG
A FENNTARTATÓ FEJLŐDÉSSEL KAPCSOLATOS ALAPISMERETEK
Célok
Ön a tanulási egység elsajátítása után:
Ez az egység segít tájékozódni az európai modernizációs folyamatban, amely most kritikus állomásához érkezett. A posztmodernitás lehetőségeket és veszélyeket is jelent. Mindezeket a kérdéseket az Európai Uniós fejleményekkel összefüggésben tekintjük át. A résztvevőket arra ösztönözzük, ismerjék fel, hogy Európa környezeti kérdései nem választhatók el földrészünk gazdaságától, politikájától és kultúrájától. Azok akik egy fenntarthatóbb európai jövő jegyében kívánják munkájukat folytatni, kellően értsék az európai történelmet, az intézmények és szervezetek kialakulását, valamint az európai társadalmi és környezeti gondolkodás fejlődését.
1. fejezet
EURÓPA VÁLASZÚTON
Célok:
Ön a fejezet megtanulása után:
Bevezetés
"Tisztább, egészségesebb, szebb és virágzóbb lesz-e a jövő század Európája, vagy továbbra is szenvedni fogunk a levegő, a víz és a talaj romló minőségétől, az erdők és mezők ritkulásától, és a mind gyakrabban előforduló betegségektől, amelyeket a városiasodott élet és az iparosodottság okoz?"
(Az Európai Unió és a környezet, 1997, 5. o.)
“A munkakörülmények javítása, a munkanélküliség ciklikus hatásának enyhítése, a társadalmi béke és közösségiség fenntartása, az életmód elért eredményeinek megtartása, olyan újszerű igények kibontakoztatása, melyek az életminőséget, a társadalmi és társas kapcsolatokat erősítik, azon túl munkahelyeket is teremtenek: ezek azok a fejlődési vonalak, amelyek mentén európai társadalmunk új modellje kialakítható.”
(Jacques Delors, Európai Munkaügyi Fórum, 18. 1996-7, 15. o.)
Az
idézetek jól érzékeltetik, hogy a XX. század végére Európa válaszúthoz
érkezett. A gazdasági stagnálás, a társadalmi kirekesztettség és a környezet
romlása azt mutatják, hogy Európa társadalmai nem fejlődnek fenntartható módon.
Ugyanakkor a pénzügyi unióból, a bővítésből, a többnyire szociálisan érzékeny
kormányok választásából adódó változások lehetőségekkel bíztatnak egy
fenntarthatóbb fejlődési pálya követéséhez.
E bevezető tanegység feltételezi, hogy ön már ismeretekkel rendelkezik, az Európai Unió történetéről, intézményeiről, stratégiáiról és politikájáról. Ez a fejezet történelmi éttekintés, amely nem tartalmazza a legutóbbi eseményeket.
Modernizációs folyamat
A modernkor elkezdődött
1. Európa volt az a földrész, ahol a modernkor elkezdődött körülbelül négy évszázaddal ezelőtt. A reneszánsz és a reformáció korszakát követően egy sor polgári forradalom zajlott le, amely kétségbe vonta az egyház, az uralkodó és az arisztokrácia hatalmát. A forradalmárok szabadságot, állampolgári jogokat és demokráciát követeltek. A kapitalista alapon szerveződő piacot a szabadság és az egyenlő esélyek világának tartották, melyben a polgárok megvalósíthatják céljaikat az uralkodó, az egyház, a hűbérurak vagy a céhes hierarchia beavatkozása nélkül. A liberalizmus ma is olyan gondolatrendszer, amely ezeket a nézeteket és érdekeket tükrözi.
A kapitalizmus kibontakozása
2. A polgári forradalmak alakították ki a modern európai társadalmak alapjait:
Az államszervezet teljességgel világivá vált
A közhatalom az állam szervezeteinek és intézményeinek fejlődése útján szerveződött, amelyek elősegítették a föld, a munkaerő és mindenféle termék szabad piacának kialakulását. Az állampolgároknak jogokat és kötelességeket adtak, ezzel lehetővé tették a civil társadalom fejlődését. A polgári társadalomét, amely a szabad verseny és termékcsere területe, ahol az egyének követhetik saját érdekeiket, testületeket és kapcsolatokat alakíthatnak ki, mentesen a részletekbe menő államhatalmi szabályzástól és megkötésektől.
A modern tudományok kialakulása
c. A felvilágosodás kora a tudományok és az "új
filozófia" kialakulása. A felvilágosodás a racionalizmust és a tudományos
vizsgálódás értelem központú szellemét az ismeretszerzés vezérelvének rangjára
emelte. Ezek az ismeretek a bontakozó új gazdaságra, az államra és az új
tudományokra vonatkoztak, megalapozták a logikába, a természettudományokba, a
fejlődésbe és az egyénbe vetett hitet.
A
modern tudományok kialakulása akkor vált lehetővé, amikor az új kozmológia
elválasztotta a természetet Istentől és az emberi társadalomtól, és úgy
jelenítette azt meg, mint megfigyelésre, elemzésre és az emberi elme birtokba
vételére szolgáló idegen területét a holt anyagnak (mechanikus materializmus).
Az empirikus, kritikus és racionalista gondolkodás, s annak a termelés- és
államszervezés területén történő alkalmazása gyökeresen megváltoztatta a
társadalmak és a természet elvi és gyakorlati kapcsolatrendszerét. A modern
tudományok megadták azokat az ismereteket, amelyek a gazdaság és az állam új
szervezeteinek az igazgatásához szükségesek voltak, és azokat az ideológiai
elemeket is, amelyek alátámasztották az új típusú kapcsolatrendszert a
társadalom és a környezet között. Óriási mértékben megnövekedett tehát az
emberek természetátalakító ereje, a természettudósoknak pedig olyan közössége alakult
ki, amely többnyire támogatta az új típusú társadalmi rendet.
Idealista kritika és materialista kritika
3.
A modern társadalmak európai kialakulása és
az ipari kapitalizmusnak az emberekre és a természetre gyakorolt hatása
idealista kritikát váltott ki a romantikus szemléletű gondolkodókból, és
materialista kritikát a szocialista irányultságúakból. A szocialistákat, a
szociáldemokratákat és a kommunistákat a
marxizmus vezérelte, és arra igyekeztek az államhatalmat használni, hogy vagy
szabályozzák a piacot a többség érdekeinek megfelelően, vagy létrehozzanak egy
alternatív, szocialista alapon tervezett gazdaságot.
Az emberek és a természet hatékonyabb
kihasználása
4.
A nyugat-európai társadalmak a XX. században
a politikai gazdaságtan liberális vagy szociáldemokrata formáit választották;
míg a kelet-európaiak az állam kollektivista formáit. E formák jelentős
haszonnal és ugyancsak jelentős áldozatokkal jártak, ideértve a két világháború
és az elhúzódó fegyverkezési verseny költségeit. A termelés és fejlesztés
modern formái a „Vasfüggöny” mindkét oldalán
a természeti erőforrásokat növekvő mennyiségben használták el, mind több
szennyezést és hulladékot termeltek, egyre nagyobb természeti területeket és
élőhelyeket pusztítottak el. A modern tudományokat Európa szerte felhasználták
az emberek és a természet hatékonyabb kihasználására, a hagyományos helyi és
kisebbségi kultúrák ismereteit és szellemiségét pedig háttérbe szorították.
Tornyosuló problémák
5.
A XX. század végére világossá vált, hogy a
fejlődés Európában meghonosodó és a gyarmatosítással meg az imperializmussal a
világ többi részébe is elkerülő modern avagy nyugati formái nem fenntarthatók.
A gazdasági bizonytalanság, a társadalmi kirekesztés és a környezetromlás
tornyosuló problémái kétségessé tették a jelen és a jövő generációk jólétét.
Egyes társadalomtudósok arra az álláspontra jutottak, hogy a felvilágosodás
ígérete nem teljesült. A modern intézményeket eluralta a maguk szervezeti
logikája, amely az eszközöket a célok fölé, a tényeket az értékek fölé, a
profitot és hatékonyságot pedig az etika és a politika fölé helyezte. Sürgőssé
vált az ésszerűség valóban felvilágosult formáinak kialakítása és alkalmazása
az ember és ember, az ember és természet közötti viszonyban.
Alternatív modell
6.
A II. világháborút
követően a nyugat-európai államok egy mind szorosabbá váló gazdasági és
politikai unióra léptek, hogy az együttműködést erősítsék és reagálni tudjanak
a globalizáció mélyülő és szélesedő folyamataira. A Szovjetunió felbomlása után
a kelet-európai államok a tagság igényével álltak elő, az Unió pedig szívesen
fogadta a piacok növekedésének lehetőségét kelet felé. Míg a 80-as és 90-es
években a liberálisok uralták az Európai Unió politikáját, 1998 már
választóvonalat jelez, mivel a tagállamok nagy többségében szociáldemokraták
szerezték meg a hatalmat. Egyesek a fenntartható fejlődésnek egy alternatív
modelljét szorgalmazták Európa számára olyan céllal, hogy demokratikus
közösségek, hosszan tartó fejlődés és igazi szabadság valósulhasson meg mindenki
számára. Ez erőteljesebb szabályozással, közös valutával, adóharmonizációval és
közös szociálpolitikával jár együtt. Ami az európai kormányzási technikák új
formáira mutat rá, a polgárok jogainak és kötelmeinek szélesítésével, a
demokrácia radikálisabb és fokozottabb részvételiségen alapuló módjaival.
A modernizáció új fázisa
7.
Európa egy olyan időpontban
találja magát politikai válaszúton, amikor a modernizáció új fázisba lép. A
posztmodernitás körülményei a munkának és fogyasztásnak, a tömegkommunikáció és
az információs technológia társadalmi hatásának, az új társadalmi
osztályozódásnak és felaprózódásnak, a politikának, az azonosságtudatnak és a
társadalmi veszélyeknek az új formáit és mintáit mutatják fel. Ez sokakat arra
késztet, hogy többet gondolkodjanak: figyeljék és értékeljék a maguk értékeit
és viselkedését, és változtassanak is rajtuk, ha szükséges. A folytatódó
globalizáció felülről veszélyezteti a nemzetállamok hatalmát és autonómiáját,
míg legitimitását alulról az állampolgári mozgalmak. Ugyanakkor az új típusú
tudományok rendszerszerű képet kínálnak a világról, felváltva a modern
tudományok világlátását.
A természet más hangjai
8.
Az ehhez kapcsolódó kulturális és
gondolkodói stílus (a posztmodernizmus) elutasítja a nagy ívű elméleteket, az abszolút
igazságokat és értékeket, és az emberi értelem elsődlegességét. Ez nihilista
irányokba vezethet, ugyanakkor azonban teret enged az emberi haladás
megfontoltabb értékelésének, az ismeretek bizonyos szempontok szerinti
szemléletének, a szubjektivitás és a sokféleség elismerésének, és olyan
demokráciának, amely a természet más hangjait is meghallja, nem csak az
emberét. Ezek az elvek lehetővé teszik, hogy az értelem fejlettebb és
nyitottabb módszereinek alkalmazásával a modernizációt fenntarthatóbb irányba
haladva folytassuk.
Döntési
helyzet előtt
9. Az oktatás és az iskolázás javarészt a modernizáció folyamatának terméke. Voltak más lehetőségek a felvilágosodás céljainak továbbfejlesztésére, melyeket azonban ugyancsak eltorzított az eszközelvűség korlátolt racionalitása. Az oktatásügyi szakemberek és tanárok most az előtt a döntési helyzet előtt állnak, hogy merre haladjanak tovább az iskolázás tartalmát és folyamatát illetően egy olyan időszakban, amikor alapvető változások zajlanak, és nagy lehetőségek nyílnak Európában. Az iskolák, mint egy modern világ modern intézményei, mindig is tükörképei és részesei voltak a fejlődés fenntarthatatlan formáinak. Most az a feladat áll előttük, hogy oly módon változtassák meg tanterveik nyilvánvaló és rejtett tartalmait, hogy segítséget tudjanak nyújtani egy posztmodern világ fejlődésének fenntarthatóvá formálásához.
1.
Önellenőrző feladat
Az európai történelem utolsó négy évszázada az az időszak, amikor az európai társadalmak a fejlődésnek azokra a modern formáira váltottak (modernizációs folyamat), amelyek végül a világ más részeire is meghatározó befolyással voltak.
Mérlegelje azokat az előnyöket és hátrányokat,
azt a hasznot és azokat a költségeket, amelyek a fejlődés során ténylegesen
felmerültek. Az európai társadalmak ebben az időszakban számottevő fejlődésen
mentek keresztül, de a fejlődést jelentős problémák és kudarcok is kísérték.
Írjon
le egy olyan műszaki vívmányt, környezeti tényezőt (helyet), valamely jelentős
személyiséget, intézményt, vagy művészeti alkotást, melyeket a modern
fejlődéssel összefüggésbe lehet hozni, amelyek az elmúlt négy évszázad fontos
eseményei szereplői voltak.
Ezt
követően olyan dologról is írjon, amelyet hátrányként, veszteségként kell
elkönyvelnünk.
Milyennek
tűnik közös európai örökségünk? (Max. ½
oldal.)
A környezeti politika és a bővítés rövid történeti áttekintése
1957: Belgium, Franciaország,
Németország, Olaszország, Luxemburg és Hollandia aláírják a Római Egyezményt,
amely létrehozza az Európai Gazdasági Közösséget.
1957-1972: A Római Szerződésben
nincsen utalás a környezetre, a Közösség csak minimális szinten foglalkozik a
környezetvédelemmel. Az intézkedéseket az életszínvonal és a tisztességes
gazdasági verseny szempontjainak megfelelően hajtják végre.
Az ebből következő
környezeti politika a szennyezésről, a kereskedelmi áruk környezeti
szabványairól, a vadon élő állatokról, növényekről és más, a vidéki természetet
érintő ügyekről, a környezeti hatásvizsgálatokról és a környezetről szóló
információk szabadságáról szól.
1969-1973: A Werner-jelentés egy
tervezetet állít össze a gazdasági és pénzügyi unióról. Az 1972-es párizsi
csúcstalálkozó 1980-at tűzi ki a gazdasági és pénzügyi unió létrehozásának
dátumaként. Az 1973-as olaj-árrobbanás ellehetetleníti a Werner-jelentésben
körvonalazott módszert a gazdasági és pénzügyi unió létrehozásához.
1973: Dánia, Írország és az
Egyesült Királyság csatlakozik az Európai közösségben .
1973-1985: Az 1972-es stockholmi ENSZ
konferencia idejére világossá válik, hogy a háború utáni gazdasági fejlődés
káros hatással van Európa környezeti állapotára. Az Európai Közösség 1973-ban
elfogadja az első környezeti akciótervét. 1985-ben megalapítja környezeti,
fogyasztóvédelmi és nukleáris biztonsági főigazgatóságait (DGXI). Rengeteg
útmutatót, döntést és szabályzatot hoznak létre a környezetre vonatkozóan.
1979: Bevezetik az Európai
Monetáris Rendszert, hogy csökkentsék a valuták értékbizonytalanságát, de azért
továbbra is biztosítsanak némi rugalmasságot.
1981: Görögország az Európai
Közösség tizedik tagja.
1985: Elindul az egységes belső
piac tervezése.
1986: Spanyolország és
Portugália is csatlakozik.
1986-1992: Az Egységes Európai Okmány
(1986) megfelelő jogi keretet hoz létre az Európai Unió számára a környezeti
ügyek kezelésére. A környezetpolitika a környezet megőrzésére, védelmére és
minőségének javítására törekszik. Igyekszik hozzájárulni az emberi egészség
megőrzéséhez, biztosítani a természeti erőforrások gondos és ésszerű
felhasználását. Olyan elvekre épül, mint a környezeti károknak a baj forrásánál
történő felmérésére, és a ‘szennyező fizet’ gyakorlatának kialakítására. A
környezeti jog területén az egyes országok törvényhozási gyakorlatát igyekeznek
egymással összhangba hozni minősített többségi szavazás alapján. A DGXI
főigazgatóságok az EU-politikát olyan területeken is igyekszenek befolyásolni,
mint a gazdaságfejlesztés és az oktatásügy. Az Unió környezeti törvényei
szerint az európai polgároknak joguk van az ide vonatkozó információkhoz, a
döntésekben való részvételhez, bizonyos esetekben a hatósági döntések
felülvizsgálatához és értékeléséhez, valamint sérelmeik jogi orvoslásához.
1989: Az államfők elfogadják
Jacques Delorsnak a gazdasági és pénzügyi unióról szóló jelentését. A Berlini
Fal lebontása.
1991: A kelet-európai és a
szovjet központosított, kollektivista gazdaságok összeomlását követően
Nyugat-Európa egyre inkább felismeri a környezeti károk súlyos örökségét
ezekben az országokban. Az európai uniós segélyprogramok környezetvédelmi
elemeket is tartalmaznak. A csehországi Dobris kastélyban találkoznak Európa
környezetvédelmi miniszterei és elindítják a Környezet Európáért elnevezésű
folyamatot, hogy a környezettel kapcsolatos együttműködést elősegítsék Európa
több mint 36 országa között.
1992: Aláírják a Maastrichti
Egyezményt. Nagy-Britannia és Olaszország kiesik az Árfolyam Mechanizmusból
(ERM).
1993: Az Árfolyam Mechanizmus
gyakorlatilag szétesik a valutapiacon uralkodó spekulatív nyomás alatt.
1992-1996: A Maastrichti Egyezmény
megalkotja a fenntartható fejlődés koncepcióját az európai jogban, és egyes
környezeti kérdéseket a szubszidiaritás elvének és a nemzeti szintű
rendelkezésnek vet alá. A jobboldali európai kormányzatok a környezeti
szabályozással szembehelyezkednek, a DGXI kicsi marad és viszonylag erőtlen. Az
EU környezet-politikájának érvényesítésével kapcsolatban egyre több probléma
merül fel, 1992-ben létrehoznak egy hálózatot a környezeti jog (IMPEL)
érvényesítésére. Az EU 1993-ban kiadja 5. környezeti akciótervét “A
fenntarthatóság felé” címmel, amely igyekszik a környezet kérdését az
EU-politika más szempontjaival összehangolni. Arra az elképzelésre épít, hogy a
fenntarthatóság eléréséért a társadalom egésze felelős: a kormányzat, az ipar
és az állampolgárok egyaránt. Létrejön 1994-ben az Európai Környezeti
Ügynökség, hogy “…objektív, megbízható és
nemzetközileg összevethető információkat szolgáltasson európai szinten,
lehetővé téve a tagállamok számára, hogy meghozzák a szükséges intézkedéseket a
környezet védelmére, az intézkedések eredményeinek felmérésére és a közvélemény
megfelelő tájékoztatására”.
1994: A pénzügyi unió második
állomásának indulása.
1995: Ausztria, Finnország és
Svédország tagokká válnak. Ezzel a bővítéssel a közösségben az európai polgárok
száma eléri a 358 milliót.
1995: Az Európai Környezeti
Ügynökség egyik jelentése szerint az EU sikerrel csökkenti egyes területeken a
környezetre gyakorolt negatív hatást. Ez azonban nem elegendő a környezet
általános minőségének javításához, még kevésbé a fenntartható fejlődés irányába
történő elmozduláshoz. A jelentésben a következő trendek körvonalazódnak:
1997:
A pénzügyi unió harmadik állomását elhalasztják, mert túlságosan kevés tag
teljesíti a maastrichti feltételeket.
1997: Az Amszterdami Egyezmény a
fenntartható fejlődést az Európai Unió egyik legfontosabb céljaként jelöli meg.
A környezeti kérdéseket az Unió gazdasági és társadalompolitikájának minden
területébe be kell építeni, ideértve a kereskedelmet, az ipart, az
energiagazdálkodást, a mezőgazdaságot, a közlekedést és a turizmust. Az Agenda
2000 az EU-politika mindazon módosításait tárgyalja, amelyre szükség lesz a
fenntartható foglalkoztatás és gazdasági növekedés biztosításához,
összefüggésben a 10 közép-európai és kelet-európai ország (Észtország,
Lettország, Litvánia, Lengyelország, Cseh Köztársaság, Szlovákia, Szlovénia,
Magyarország, Románia, Bulgária) csatlakozásával. Ezen túlmenően pedig az uniós
politika négy fő céljának egyikeként megerősítik a környezetvédelem és az
életminőség javításának gondolatát.
1998: Több mint 300 útmutatót
fogadnak el Európa környezetének védelmére.
Ezek a vízgazdálkodásra, a levegőminőség védelmére, a természetvédelemre
és a hulladékgazdálkodásra vonatkoznak. Az európai törvénykezés végrehajtása
nagyon komplex folyamat, megkívánja a tagállamoktól, hogy a törvényi
utasításokat a nemzeti törvénykezés szintjére hozzák és valósítsák meg, illetve
hogy figyelemmel kövessék és értékeljék a fejleményeket, az eredményekről pedig
számoljanak be.
1998: 11 ország teljesíti a
maastrichti feltételeket.
1998: A hivatalos csatlakozási
tárgyalások megindulása a lengyelekkel, csehekkel, magyarokkal, szlovénekkel,
észtekkel és ciprusiakkal. A tárgyalások középpontjában az a 80. 000 oldalas
kötet áll, amely az EU törvényeit és szabályait tartalmazza. Az olyan
területekre szóló megállapodások, mint az oktatás, a kis- és középméretű
vállalkozások gyorsan befejeződnek. Más területek, mint az iparpolitika, a
közös kül- és biztonságpolitika érdekében történő elmozdulás megint csak nem
jelentene komoly problémát. Jelentős gondok mutatkoznak azonban, amikor az
agrárpolitika, a határvédelem, az alkalmazandó környezeti és pénzügyi
szabványok, a költségvetések és az ÁFA bevezetése kerülnek szóba. A legnagyobb
problémák akkor jelentkeznek a már tagokként működő országok számára, amikor a
maguk és az uniós pénzügy egésze számára várható hatásokat kell számba venniük.
1999: Az euró bevezetése.
2001: Az
Európai Tanács (Göteborg) elfogadta az EU Fenntartható Fejlődés Stratégiáját.
Ez lesz a 2002 augusztus végén, szeptember elején megrendezésre kerülő
Fenntartható Fejlődés Világtalálkozó (2. Föld Csúcs/ Rió+10) alapdokumentuma.
2002: Az euró fizetőeszközként
történő bevezetése, a nemzeti valuták visszavonása.
2002-2003: A bővítés első köre:
Ciprus, Cseh Köztársaság, Észtország, Magyarország, Lengyelország és Szlovénia
lehetséges csatlakozása.
2010+: A csatlakozás következő köre (Bulgária, Románia, Szlovákia, Lettország, Litvánia, Törökország, /jelentkezése függőben/, Málta /jelentkezése függőben/, Oroszország, Ukrajna). Ezt követően lezárul Európának az a megosztottsága, amely a náci Németország vereségét követte.
2.
Önellenőrző feladat
Mint
a történelmi számvetésekkel kapcsolatban általában - a kilenc bekezdés nem
feltétlenül objektív és mentes a részlehajlástól. Ha Ön nem ért egyet az
értelmezés egyes elemeivel, tehet alternatív javaslatokat.
Aggasztó változások
A 90-es évek közepére Európa gazdaságát illetően négy olyan vonást vehetünk észre, amelyek aggodalomra adnak okot.
A technológia kiszorítja az emberi munkaerőt
1. A technológia fejlődése továbbra is egyre
jobban kiszorítja az emberi munkaerőt az árutermelés és szolgáltatások
területéről anélkül, hogy elegendő munkalehetőséget kínálna az állásukat
vesztett emberek számára; illetve olyan mértékű gazdasági növekedést
biztosítana, amely fel tudná szívni a keletkezett munkaerőt. Az említett
időszakban 18-20 millió európai volt munka nélkül.
Globalizáció
2. A gazdaság globalizációja elmozdította az
ipari termelést a korábbi centrumokból, a magas munkaerő-költségű gazdag
országokból olyan vidékekre, ahol a fizikai és szellemi munka is olcsó. A
nyugat-európai állások alacsonyabb költségű európai és egyéb országokba
helyeződtek át, vagy kényszerű bérvisszafogásra került sor a magas
munkaerő-költségű helyeken. Az ipar visszaszorulásának hatásán enyhített a
szolgáltatói szektor álláskínálatának növekedése, és az állam
társadalombiztosítási és jóléti kiadásainak emelkedése. E két stabilizáló
tényezőt azonban gyengítette a szolgáltatóipar szerkezetváltása, és az a régóta
ható közgazdasági vélekedés, hogy az államoknak csökkenteniük kell a
közkiadásaikat. Az Európai Uniónak az az erőfeszítése, hogy a maastrichti
feltételek teljesítése érdekében a pénzügyi unió kívánalmai szerint csökkentsék
a költségvetési deficitet és adósságot, előtérbe állította ezt a problémát. Az
alacsonyabb közkiadások alacsonyabb importot jelentenek, ami aztán, ha a
maastricht-i feltételeket teljesíteni akarjuk, a kölcsönös export kereskedelmet
korlátozza. Az Európai Unió, ahelyett hogy egy olyan egységes piac felé haladt
volna, ahol az egyik szomszéd segíti a másikat, olyan versenyszerű stagnálásra
váltott, elszenvedve az ezt kísérő munkahely elvesztése, jóléti nívó és
jövedelemvesztést, amelyben az egyik szomszéd a másiktól kéreget. Ennek
következtében 50 millió európai került a szegénységi határ közelébe, és
kérdésessé vált, hogy növekedés hiányában az Európai Unió növekedését hogyan
lehetséges finanszírozni.
Társadalmi és környezeti
kizsákmányolás
3. A szabad piac ideológiája, a
neo-liberalizmus meggyengítette, sőt esetenként el is tüntette azokat az
eszközöket, amelyekkel a radikális gazdasági változások okozta társadalmi és
környezeti hatásokat kezelni lehet. Európa a tőke- és pénzpiacok szabályozása
nélkül tett kísérletet egy pénzügyi unió létrehozására, mellőzvén viszont egy
szociális uniót, amely a minimális társadalmi és környezeti normák és mércék
előírásával megakadályozta volna a társadalmi és környezeti kizsákmányolást.
Erőteljesebb szennyezés
4. A neo-liberalizmus az olyan természeti
rendszerek, mint a termőtalaj, a folyók és az erdők kínálta erőforrások és
szolgáltatások fokozódó kizsákmányolásához az emberi környezet mind
erőteljesebb szennyezéséhez vezetett. Amikor Európa polgárai szembesültek a
növekvő gazdasági, társadalmi és környezeti kockázatokkal, kezdték világosabban
látni, hogy életmódjuk és körülményeik nem fenntarthatók. Két évtizeden
keresztül Európának olyan vezetése volt, amelyben a jobboldali és neoliberális
hozzáállás érvényesült a globalizáció és a kereskedelem társadalmi, környezeti
következményei iránt. Ez tükröződik a Leon Brittan-tól az Európai Bizottság
elnökhelyettesétől származó idézetből:
"Növekszik az aggodalom Európa-szerte és máshol a világon a gazdasági tevékenység társadalmi és környezeti következményei miatt. Sokan tartanak tőle, hogy a globális szabad kereskedelem semmit nem tesz annak érdekében, hogy a kizsákmányoló munkaerő-alkalmazást, a kényszerített és a gyerekmunkát, valamint a környezetpusztítást megállítsa. Mások a liberalizált globális rendszernek a fejlődő országokra gyakorolt hatásától félnek. Amikor Európa a kereskedelem felszabadítását mozdítja elő, figyelnie kell ezekre az aggodalmakra, de tartózkodnia kell attól is, hogy azokat egy új protekcionista rendszer kiépítésére használja fel ürügyül. A kereskedelem az EU gazdaságának éltető ereje. A világ legnagyobb exportőreként az európai gazdaság egészsége nagyban függ a világ piacainak nyitottságától. Az EU alapvető szerepet játszott a liberális és multilaterális világgazdasági rend kialakításában. Az egységes valuta át fogja alakítani a világkereskedelmet és a politikai viszonyokat, lehetővé téve Európa számára, hogy igazi helyét elfoglalhassa a globális gazdaságban. Ez azt jelenti, hogy az EU a jövőben még jelentősebb szerepet fog játszani a globális liberalizációban."
(Leon Brittan, Britain in Europe, 1998)
Reményt keltő változások
Tervezés és szabályzás
Az
1990-es évek végén hatalomra kerülő szociáldemokrata vezetők már másképpen
viszonyultak a globális liberalizációhoz. A Távol-Keleten, Oroszországban és
Latin-Amerikában jelentkező gazdasági válságokat követően visszatértek a
neo-keynessista irányhoz, illetve annak az igénynek a kezeléséhez, hogy a piaci
működésben tervezést és szabályozást alkalmazzanak a kapitalizmus megszelídítésének
eszközeként, az állásteremtés, a társadalmi biztonság, az életminőség és a
környezetvédelem érdekében. Ezek a vezetők és kormányok többféle elvi
pozícióban mutatkoztak, több-kevesebb ellentmondásossággal és pragmatizmussal.
Németország és Franciaország a bal, míg Nagy-Britannia a jobb oldalon. Oskar
Lafontaine francia és Dominic Struss-Kahn német pénzügyminiszterek egységesek
voltak abban, hogy elismerték a társadalmi környezet javításának
szükségességét. Kormányzati beavatkozást, jelentősebb pénzráfordítást, és igazi
európai szociális piacgazdaság kiépítését tűzték ki célul, ahol adóharmonizációval
előzik meg a szociális és környezeti leértékelődést.
“A nemzetközi pénzpiacok nem deregulációra, hanem még több regulációra szorulnak. A politikának és a nemzetközi rendnek vissza kell nyernie a maga jogos helyét a neo-liberálisok részéről meghirdetett hadüzenetet követően. Európának valutaárfolyam stabilizációra van szüksége, olyan kamatpolitikára, amely a stabilitást és a fejlődést segíti elő. Olyan költségvetések kellenek, amelyek a munkahelyteremtést, az igazságos adózás gyakorlatát, egy nemzetközi szociális kartát, a környezeti fenyegetés elleni fellépést és a hazai kereslet megerősítését célozza meg.”
(Oskar
Lafontaine, The Guardian, 1998.9.15)
A gazdasági, társadalmi és ökológiai harmónia
Egyes
környezetvédőket lelkesedéssel töltött el, hogy a német és francia
szociáldemokratákra jelentős hatással voltak olyan zöld beállítottságú
társadalomtudósok, mint Alain Lipietz és Andre Gorz, és hogy a
szociáldemokraták elfogadták, hogy a “Zöldek” támogatásával folytassanak
kormányzati munkát. Elszántnak mutatkoztak az emberi szükségletek újra
definiálására, a munka jelentőségének újragondolására, és annak elfogadására,
hogy az adózás terhe ne annyira a munkát, hanem a környezetszennyezést és a
természeti erőforrások kihasználását érintse. Ők már készségesebbnek
mutatkoztak arra, hogy az európai fejlődésnek egy alternatív modelljében
gondolkozzanak, mint amilyet Jacques Delors vázolt (B/3 segédanyag). A
gazdasági, társadalmi és ökológiai fenntarthatóság olyan szempontnak tűnt,
amely egy egységesebb és kibővült Európa alapfogalmává válhat az alábbiaknak
megfelelően:
Egy
ilyen Unió létrehozásához nehéz és népszerűtlen döntéseket is kell hozni, újra
kell gondolni Európa döntéshozóinak és polgárainak a kapcsolatát. Ez
feltehetően maga után vonná az Unió és más globális, nemzetek feletti, nemzeti
és nemzeten belüli szervek kapcsolatát; az Unió intézményeinek további
demokratizálódását, és arra késztetné a politikát, hogy a posztmodernizáció
folyamatát fenntarthatóbb fejlődési irányok felé vigye. Ezzel új minőségű
európai polgárt hozna létre.
3.
Önellenőrző feladat
A
tananyag által felvetett választási kényszert kössük össze azokkal az
eseményekkel és döntésekkel, amelyek a megismert történelem során adódtak.
Európa fejlődéséről egyre inkább az Európai Unió dönt, és hogy környezeti
politikája olyan kérdések figyelembevételével párhuzamosan alakul, mint a
pénzügyi unió és a kelet felé való bővítés.
Az
alfejezet alapján mondja el (néhány sorban), hogy egyes környezetvédőket miért
lelkesítheti az európai politika változása.
Összefoglalás
Ebben a fejezetben arra kérdésre
kerestük a választ, hogy miért érkezett Európa válaszúthoz. Ennek érdekében Ön
megtanulta az európai modernizációs folyamat lényeges elemeit. Tudja, hogy
Európa volt az a Földrész, ahol a modernkor elkezdődött. A polgári forradalmak
során szabadságot, állampolgári jogokat és demokráciát követeltek. Ennek
eredményeképpen kapitalista alapon szerveződő modern európai társadalmak jöttek
létre. Lényeges változás, hogy az államszervezet teljességgel világivá vált.
Létrejöttek azok a modern tudományok, amelyek megnövelték az ember
természetátalakító erejét. Ezek a változások mind idealista mind materialista
kritikát kiváltottak. Látnia kell, hogy ebben az időszakban az emberek és a természet
egyre hatékonyabb kihasználása alakult ki. Mindez komoly problémákat vetett
fel, hiszen növekedett a társadalmi kirekesztettség és a környezetrombolás.
Ezekre válaszként alternatív fejlődési modellek jelentek meg, mint például a
fenntartható fejlődés koncepciója a közelmúltban. Ebben fontos kérdéssé válik a
biológiai sokféleség jelentőségének elismerése, illetve az emberközpontúság
megszüntetése és a természet eddig meg nem hallott hangjainak a
felismerése.
Források