A közös kereskedelempolitika
Az EU a világ
legjelentősebb kereskedelmi – gazdasági tömörülése
Az EU
országok erősen nyitott gazdaságok
A viszonylagos nyitottság egyik alapvető forrása a magas
hatékonyságnak és fejlettségnek
Az EU a világ átlagos vámszínvonalú régiója, de a közös
agrárpolitika protekcionizmusa különösen szigorú.
A kereskedelempolitikát már a római szerződés közösségi
politikának nyilvánította
A kereskedelempolitika terén az EU-jogszabályok érvényesek a
nemzeti parlamentek jóváhagyása nélkül.
A közös kereskedelempolitikának számos összetevője van:
A közös kereskedelempolitika erősíti a Közösség alkuerejét
Az EU kereskedelmi kapcsolatainak 85 százaléka az iparilag fejlett országokra koncentrálódnak.
Az EU kereskedelmi mérlege hiányt mutat, különösen Japánnal
szemben
Az EU-kereskedelem kapcsolati típusai
GATT keret, OECD tagság, legnagyobb kedvezmény elve
Vámok csökkenése, szolgáltatások és szellemi termékek kereskedelme
Az EU és az USA gazdasági kapcsolatai szorosak
A mikroszférában jelentős mértékű az integráltság
Az EU és Japán kapcsolatai aszimmetrikusak
Kooperációs egyezmények
Pl. 1988: magyar-EK Kereskedelmi és Együttműködési
Egyezmény
A termékeket érzékeny és nem érzékeny kategóriákba sorolták
A legtöbb országgal az EU-nak kétoldalú kereskedelmi szerződése is van
Marokkó és Tunézia 1969 szeptemberében lépett az EK-val társulásra
Az EK 1972-ben fogadta el globális mediterrán politikáját
A dokumentum ipari, technikai, pénzügyi együttműködést, segélyeket és megoldást ajánlott az EK-ban dolgozó 3 millió vendégmunkás problémáira
Egyezmény a Maghreb (Marokkó, Tunézia, Algéria) országokkal 1976 júniusában
Eredmény: az ipari termékek vámmentes bejutása az EK piacaira
1977 július: egyezmény a Mashrag-országokkal (Egyiptom, Jordánia, Libanon, Szíria)
A mediterrán politikában különösen Franciaország érdekelt
A mediterrán politika sikere a közel-keleti rendezés függvénye
1992: az EU új mediterrán politikája (széles körű szabadkereskedelem ajánlása)
Gond az emigránsok folyamatos beáramlása az észak-afrikai országokból
Az EK preferenciális szerződéseket kötött Izraellel és Jugoszláviával
Görögország, Spanyolország, Portugália teljes jogú taggá váltak
A kölcsönös liberalizáláson alapul az Európai Gazdasági Térség
Az EK az első társulási egyezményét 1961-ben Görögországgal kötötte, amely 22 évre szólt (1967 katonai puccs, a politikai kapcsolatok megszűntek, de a gazdaságiak erősödtek)
1963: Törökország társulási egyezményt ír alá
1987: Törökország beadta csatlakozási kérelmét
(az emberi jogok, a demokrácia helyzete és gazdasági problémák miatt a csatlakozás nem időszerű)
1971: Málta
1973: Ciprus
A közös cél a vámunió kitűzése volt
A diszkriminációk fő formái:
Az EK közös külkereskedelmi politikát igyekezett érvényre juttatni
Ex lex állapot
A kapcsolatok normalizálódáa a ’80-as évek második felében kezdődött
Magyarország 1987-1991 között a diszkriminatív rendszerből a társult rendszerbe került
A diszkriminatív-rendszer még jelenleg is él (Kuba, Észak-Korea, Irak, Líbia)
Az integráció összeurópai dimenziói
Az Európai Gazdasági Térség
Az EFTA 1960-ban megalakult (Ausztria, Dánia, Nagy-Britannia, Norvégia, Portugália, Svájc, Svédország)
Az EFTA laza kereskedelmi csoportosulás volt, de nem volt közös piac
Az EFTA nem törekedett gazdasági és politikai unióra és integrációs intézményeket sem hozott létre
Az EFTA később Finnországgal és Izlanddal bővült
Az EK 1973-ban ipari szabadkereskedelmi megállapodásokat kötött valamennyi EFTA tagországgal
1977. július 1: az EK és az EFTA országok között ipari szabad-kereskedelem jött létre
Szorosabbá váltak a vállalatközi kapcsolatok (export-import bővülés, transznacionalizálódás)
Több országban a semlegesség megőrzése és a nemzeti szuverenitás őrzése és féltése meghatározó volt
1984: a két szervezet között a közös gazdasági tér terve merült fel
1991: október: Európai Gazdasági Térség szerződésének aláírása
1994: január: 17 ország részvételével életbe lép (Norvégia és Izland is része)
Fő vitakérdések:
Főbb megállapodások:
Az Európai Gazdasági Térség hatásai és jövője
A belső kereskedelem aránya 2/3
Meggyorsult a vállalati szféra integrációja
Az EGT létrehozása 1500 intézkedést tartalmaz
Az EFTA országok 1 főre jutó GDP-je 20 százalékkal magasabb mint az EU átlag
Az EFTA országok fő haszna nem a nagyobb export, hanem a keményebb verseny a hazai piacokon
Az EFTA országok a túlzott adóterhek mérséklését és a jóléti állam reformját remélik
Az EU a törvényhozásba beleszólást nem, csak konzultációt enged meg
1995: Ausztria, Svédország, Finnország teljes jogú taggá vált
Az EFTA országok jól megfelelnek a konvergencia-kritériumoknak
A loméi konvenciók
Társulások a korábbi gyarmatokkal
Szabaddá tették az ipari termékek kereskedelmét
A társult országok pénzügyi segélyeket és hiteleket kaptak
Infrastrukturális és mezőgazdasági beruházások finanszírozása („zöld forradalom”)
A társulási szerződésekből az ázsiai nemzetközösségi országokat már kezdettől kizárták
1975. február 1. Loméi konvenció 46 ACP ország között (számuk 1994-re 70 országra nőtt)
A kereskedelem széles körű liberalizációját valósították meg
Új elem az exportjövedelmet stabilizáló rendszer
A pénzügyi segélyek nem állnak arányban a résztvevők számának növekedésével és az infláció fokozódásával
A konvenciók nem változtatták meg a részt vevő fejlődő országok világgazdasági helyzetét és strukturális problémáit
Az ACP országoknál jellemző a monokultúra
Az ACP és a KKE országok „eltérítő” szerepe