1988. szeptember: kereskedelmi és együttműködési egyezmény Magyarország és az EU között
Magyarország kikerült a diszkriminatív rendszerből
1989. július: a PRAHE beindítása (OECD hátszéllel)
Új kereskedelempolitikai intézkedések (legnagyobb kedvezmény, kvóták eltörlése stb.)
Általános preferenciák Magyarország számára, amivel a kedvezményezett országok kategóriájába került
Technikai és pénzügyi segélyintézkedések Magyarország számára
1990. április: a PHARE kiterjesztése más országokra
1990. december: a társulási tárgyalások megkezdése Csehszlovákiával, Lengyelországgal és Magyarországgal
1991. december: a társadalmi szerződések aláírása
1993: hasonló megállapodások Bulgáriával és Romániával
Második generációs megállapodások Albániával és a balti államokkal
Az Európai Megállapodások
szabadkereskedelmi övezetet céloznak meg a négy szabadság (áruk,
szolgáltatások, munka és tőkeáramlás) liberalizálásával
A társulás fő pontjai:
A textilipari termékeknél a bérmunka azonnal vámmentessé válik
A mezőgazdasági termékekre nem valósul meg a szabad kereskedelem
1993. május: a liberalizálás gyorsítása
A kereskedelmi korlátok lebontásának ütemezése Magyarország részéről
A hat társult ország szabadkereskedelmi megállapodásokat kötött az EFTA országokkal is (export 25 %, import 20 %)
1992. december: CEFTA, 2001-re négy ország között szabadkereskedelmi övezet több termékre gyorsan, az érzékeny termékekre a liberalizálás 8 év alatt valósul meg; a CEFTA országok erős versenyhelyzetben vannak egymással.
1993. szeptember: Balti Szabadkereskedelmi Megállapodás
A KKE országoknak nincs más alternatívájuk, mint a világgazdaságba történő integrálódás
Az elsőszámú stratégiai partner Európa és különösképpen az EU
Világgazdasági integrálódásunkban stratégiailag csak Európa érdekelt
Kedvezőtlen makrogazdasági feltételek az integrálódásra a ’90-es évek elején
A konszolidáció és az átalakulás nehézségeit mindkét tárgyaló fél alaposan alulértékelte
A régió fejlődése nem igazolta a ’90-es évek elejének optimizmusát
A magyar gazdaság 1990 után súlyos átalakulási válságba került (a GDP 20 %-kal, az ipari termelés 30 %-kal a mezőgazdasági termelés 35 %-kal csökkent)
A válság mélységében és tartalmában példátlan a II. világháború utáni világgazdaságban
A magánszektor aránya 1994-ben a GDP-ben Magyarországon 55 % volt
A piaci intézmények kialakításában Magyarország tartja előnyét
Az EU országok gazdasága is recesszióval küszködött
Az EU a ’90-es évek elején nem volt képes érdemben hozzájárulni a KKE országok gazdasági stabilitásához és a növekedési folyamatok beindításához
A pozitív jövőbeli várakozások nem teljesen alaptalanok
A keletnémet területek fejlődése katalizátor szerepet játszhat a német növekedés felgyorsításában
Az összeurópai szabadkereskedelmi övezethez való csatlakozás nem teszi illuzórikussá a gyors növekedés lehetőségét
A társulások kereskedelmi hatásai nem jelentéktelenek, számos vonatkozásban ellentmondásosak is.
Átalakulási válság és a kereskedelmi kapcsolatok kölcsönhatása
1993-ban Magyarországnak 3,6 milliárd dolláros rekord kereskedelmi mérleghiánya keletkezett
Az átalakulási válságot különösen Bulgária és Románia külkereskedelme szenvedte meg
A KKE országok külkereskedelmeinek néhány fejlődési tendenciája:
Mennyire képes az EU a KKE-i országok hosszú távú strukturális modernizációját elősegíteni?
A beruházási ráták fokozatosan csökkentek
A strukturális modernizáció fő irányai:
Az EU éppúgy szerkezetátalakítási válsággal küzd, mint Közép- és Kelet-Európa
Az EU rendelkezik a KKE országok modernizációjához szükséges technológiával.
A strukturális gyengeségekből ellenérdekeltségek keletkeznek, amelyek gátolják a kereskedelem és az együttműködés fejlődését
A társult országok függősége az érzékeny termékektől viszonylag jelentős (textilipar, fémalapanyagok, mezőgazdaság)
Az EU liberalizáció éppen az érzékeny termékek tekintetében lassú és korlátozott.
Az EU részéről nem óhajtott importlisták ott a legszigorúbbak, ahol a KKE-i országok a leginkább versenyképesek
A strukturális problémákra nem a protekcionizmus a megoldás
A kelet-ázsiai tigrisek a bőségesen rendelkezésre álló és jól képzett munkaerő kiaknázásával alapozták meg eredményeiket a textilipar és az acélgyártás területén, később áttértek a termelés tőke- és technológiaigényesebb területeire
Mindkét oldalon (EU ill. társult országok) átfogó strukturális és modernizációs politikára lenne szükség
Az európaiaknak fel kellene ismerniük, hogy KKE nem kerékkötő, hanem lehetőség