A teljes jogú tagság lehetőségétől az EU kezdetben igyekezett elzárkózni
Az EU a jövőbeli teljes jogú tagságot illetően csak bizonytalan kötelezettségvállalásra volt hajlandó
Az EU tartózkodó magatartását ellentmondásos politikai – stratégia érdekei magyarázzák.
Az EU nem akarta magát elkötelezni a bizonytalan nemzeti, szociális és politikai konfliktusokkal terhelt régió iránt.
1993 júniusában Koppenhágában az EU hivatalos kötelezettséget vállalt a „visegrádi országok” csatlakozásában (ők az első jelöltek)
Versenyszabályok, vám-nomenklatúra, agrárrendtartás, minőségbiztosítás, jog statisztika, számvitel stb.
Az EU-nak képesnek kell lenni az új tagok felvételére.
Az EU-országok először fogalmaztak meg konkrét csatlakozási kritériumokat a kérelmezőkkel szemben.
A tagsági érettséget eddig csak politikai szempontból vizsgálták, gazdasági kritériumokat nem határoztak meg.
A kritériumok megnehezítik a belépést az újabb jelentkezőknek. Ezzel a KKE-országok távolságtartására törekedtek.
A csatlakozás neuralgikus pontjai:
A KKE
országoknak a magasan képzett és olcsó munkaerőn alapuló komparatív előnyök
kiaknázására vannak kedvező lehetőségei
A jól
képzett olcsó munkaerő a külföldi befektetőket vonzó fontos tényező lehet
Az
alacsony bérszínvonal mellett más tényezőknek is meghatározó szerepe lehet
A KKE
régió tőkében és modern technológiában szegény, de jelentős munkaerő-feleslege
van
Erős a
félelem, hogy nagyszámú menekült áramolhat Keletről Nyugatra
17 millió
munkanélküli van az EU-ban
Magyarország
oktatási és képzési színvonalának fokozott stratégiai jelentősége van
A
teljes jogú tagság szempontjából kritikus akadály a pénzügyi transzferek
kérdése
A
kevésbé fejlett EU-országok attól tartanak, hogy a támogatások a
KKE-országoknak jutnak, a fejlettebbek viszont nem kívánnak újabb befizetési
terheket vállalni
Az
intézményi reformdöntések előtt az EU minden további kibővülési tárgyalás elől
elzárkózott
Valójában
nekünk kell a leggyorsabban előrehaladni, ha fel kívánunk zárkózni
Magyarország
nem óhajt az Unióban másodrangú polgárrá degradálódni.
A gyenge infrastruktúra a külföldi beruházásokat elriasztó és költségnövelő tényező
A külső konvertibilitás, a jogi-bürokratikus szabályozók, a társadalmi, politikai instabilitás hatásai
Az európai gazdaságba való integrálódás a KKE-országoknak történelmi esélyt kínál a periférikus helyzetükből való kitörésre
Közép-Európa – a szubregionális kooperáció lehetőségei
A II. világháború után a közép-európai együttműködés eszménye is feléledt (lengyel-csehszlovák unió, vámunió Románia, Jugoszlávia és Bulgária között)
Szabadkereskedelem, közös valuta, a „határok spiritualizálása”
Az 1980-as évektől a demokratikus ellenzék a közép-európai eszmével a szovjet befolyás csökkentését és a függetlenség elérését kapcsolta össze
Közép-Európa az 1990 utáni rendszerváltás után új politikai tartalmat nyert
A gazdasági együttműködés intenzitása alacsony, a gazdasági kohézió hiányzik, a mikrointegrációk nem fejlődtek ki
Valamennyi országnak külső segítségre lenne szüksége
Közös gondjuk a fejlett technika és a tőkehiány, az energia szűkössége
A politikai kohézió is gyenge, etnikai viták és nemzetiségi problémák osztják meg őket
Hiányzik a közös nyelv
1970 óta a közép-európai együttműködés számos formája alakult ki
1978: ’Alpok-Adria Közösség’
1990: Dunai Országok Közössége
1988: Magyarország, Jugoszlávia, Olaszország, Ausztria+Csehszlovákia+Lengyelország = Pentagonale ® Hexagonale ® Poligonale
A nyugati
országok üdvözölték és támogatták a közép-európai országok szorosabb
együttműködését
A közép-európai együttműködés melletti érvek:
Az integráció
összes statikus és dinamikus előnyeinek kiaknázása bátorítja a külföldi tőkeberuházásokat
Az EU
belülről (Benelux) és kívülről (Nordec) szubregionális csoportosulásokkal
strukturált
A közép-európai
együttműködés nem lehet helyettesítője, hanem csak kiegészítője az összeurópai
integrációban való részvételüknek
A KKE-országok jobban érdekeltek a kontinens integrálódásában, mint számos EU ország